Проклятие!
Дишайте.
Напъвайте.
И отново.
Напъвайте.
Главичката!
Момче е, принцесо. - Слава на Майката!
Здраво ли е? - Рита като козле, принцесо.
Здравей.
Принцесо.
Кралицата настоява да види рожбата. Незабавно.
Защо?
Сама ще го отнеса.
Трябва да останете в постелята. - Да, трябва! Помогнете ми.
Тихо, тихо.
Принцесо.
Роклята ви.
Принцесо! - Иде!
Плацентата!
Момченце. Казаха ми.
Да. - Чакай.
Къде отиваш? - Тя иска да го види.
Сега ли?
Идвам с теб.
Надявам се. - Нека го взема.
Няма да й доставя това удоволствие.
Поне хвани ръката ми.
Болеше ли много?
Богове.
Веднъж пронизаха рамото ми с копие.
Съчувствам ти.
Принцесо.
Радвам се, че не съм жена. - Принцесо.
Принцесо. Милорд.
Какво има?
Какво става?
Проклятие!
Върви. Не спирай.
Какво може да иска?
Мислех, че сме го превъзмогнали.
Принцесо. Сер Ленор.
За мен е чест да бъда сред първите, които ви честитят.
Благодаря, лорд Касуел.
Ако мога да бъда полезен...
Може да дойде и този ден, милорд.
Връщаме се. Тя ще дойде при нас.
Не. Освен ако не искаш да ме носиш по проклетите стъпала.
Това е нелепо.
Принцесо.
Ренира.
Трябва да си почиваш след раждането.
Ваше величество без съмнение предпочита това.
Трябва да седнеш.
Талия, донеси възглавница за принцесата.
Няма нужда. - Глупости.
Ще довършим по-късно.
Ваше величество.
Каква щастлива вест тази сутрин.
Да, Ваше величество.
Къде е той?
Къде е внукът ми?
Ето го.
Прекрасен принц.
Здрав.
Ще бъдеш безстрашен рицар.
Да, ще бъдеш. - Избрахте ли име за момчето?
Не сме. - Джофри.
Ще се казва Джофри.
Необичайно за дете с валирианска кръв.
Мисля, че има носа на баща си.
Нали?
Ако не възразявате, Ваше величество, дъщеря ви прояви героизъм,
но трябва да си почива. - Разбира се.
Ето.
Поздравления, дете мое.
Надявам се, че раждането мина леко.
Нарекох акушерката "пачавра".
Продължавайте с опитите, сер Ленор.
Може някой ден рожбата да прилича на вас.
Не се ли сети да ме питаш, преди да дадеш име на детето ми?
Детето е наше. Нали?
Само един от нас кърви.
Имам думата за дела, които касаят семейството ми.
Напоследък не се вълнуваш от делата ни.
...и вижда голям, страшен дракон!
Майко!
Виж.
Избрахме яйце за бебето.
Изглежда идеално.
Оставих Люк да избере. - Благодаря, Джейс.
Не всеки ден яйце напуска Драконовата яма.
Реших, че е най-добре да придружа момчетата.
С Ленор ви благодарим, командире.
Отново момче, доколкото чух.
Ще бъдеш доблестен рицар, нали?
Може ли?
Сер Харвин иска да се запознае с Джофри.
Разбира се.
Джофри, нали?
Татко, може ли да подържа Джофри?
Не, не, не. Връщайте се в Драконовата яма.
Хайде! - Преди да пратят потеря.
Спи пред командира на градската стража.
Какво неуважение.
Боя се, че бунтарството е в кръвта му.
Стой!
Нека се приближи.
Усмирете Вермакс, принц Джейсерис.
Подчини се!
Стой!
Много добре.
Вермакс!
Стой!
Трябва да покажете на дракона, че сте негов господар.
Както принц Егон владее Слънцеплам.
Когато почувства връзка с вас, няма да приема заповеди от друг.
Може ли да го кажа?
Дракарис, Вермакс!
Емонд, имаме изненада за теб.
Каква? - Нещо специално.
Само ти сред нас нямаш дракон.
Така е. - Това ни измъчва.
Затова намерихме един за теб. - Дракон?
Как? - По волята на боговете.
Представям ти Розова гибел! - Розова гибел!
Яхни я предпазливо. Първата езда е трудна.
Тази има 60 пръстена.
По два чифта крака на всеки.
Прави 240.
Така е.
Има очи.
Макар че...
...според мен не вижда.
Защо е така според теб?
Неспособни сме да проумеем.
Може би си права. Някои неща са отвъд разума.
Ваше величество.
Емонд. Какво си сторил? - Пак го е направил.
Предупредих те. Искаш ли да те затворя в покоите ти?
Накараха ме! - Сякаш се нуждаеш от насърчение.
Не проумявам защо си тъй обсебен. - Дадоха ми прасе!
Какво? - Казаха, че са ми намерили дракон.
Последният пръстен няма крачета. - Беше прасе.
Един ден ще имаш дракон.
Трябва да затвори око. - Знам.
Присмяха ми се.
Направили са му криле.
И опашка.
Не трябва да е толкова лековерен. - Той е дете.
Решил е, че са срещнали див дракон в пустошта
и са го примамили в ямата?
Внуците ти са тирани. - По-малки са от него.
Те са диваци. И това не е изненада.
Сигурна ли си, че не ги е подучил Егон?
Чудо е, че яйцата им се излюпиха.
Защо? - Знаеш защо.
Боя се, че не знам. - Недей...
Визерис.
Ще продължим следобед, Едард.
Веднъж повдигнах въпроса
и ти ми забрани да говоря, затова мълчах.
Да родиш една подобна рожба е грешка.
Три вече са обида.
Към трона, към теб.
Към дома Веларион и този съюз, за който ти се пребори.
Да не говорим за приличието.
Някога имах черна кобила.
Черна като гарван.
Един ден избяга от пасището си
и зачена от съседски жребец.
Жребецът беше сребрист като луната в зимна нощ.
Жребчето се роди с цвета на кестените.
Най-незабележимият кафяв кон, който си виждала.
Природата има своите тайнства.
Откъде знаеш?
За сребристия жребец. Откъде знаеш, че е бил той?
Видя ли го с очите си?
Последиците от обвинение като това, което отправяш,
могат да бъдат драстични.
Не го споменавай повече.
Нима губя разсъдъка си, сер Кристън?
Разумът ли ми изневери, или всички спят
и сънуват един и същ блудкав сън? - Понякога така изглежда.
Безсрамно се перчи с привилегията на произхода си
и очаква всички да отричат очевидната истина.
А баща й... - Той знае.
Разбира се, че знае, но си е втълпил заблудата.
Само й намира оправдания.
Принцеса Ренира е безсрамна и жестока.
Като паяк, който се впива в жертвата и изсмуква живота от жилите й.
Разглезена пачавра.
Беше недостойно, Ваше величество. Простете.
Трябва да вярвам, че накрая честта и почтеността ще надделеят.
Ще се уповаваме на това и един на друг.
Чия беше идеята? - Проклятие!
Прасето. Ти ли измисли шегата?
Не.
Джейс беше.
И...
И двамата. Уверявам те.
Емонд ти е брат. - Той е слабак.
Едно семейство сме. Присмивай му се колкото искаш у дома.
Но отвъд тези стени ние браним своите.
Беше смешно.
Да не мислиш, че вечно ще си играеш със синовете на Ренира?
Според кралската повеля
Ренира ще се възкачи на трона, а Джейсерис ще я наследи.
Е, и?
Вече си почти мъж. Как може да си толкова късоглед?
Ако Ренира поеме властта,
животът ти ще бъде в опасност.
Този на Емонд също.
Може да погуби всеки, който оспори правото й.
Тогава няма... - Ти си претендент!
Оспорваш правото й, като живееш и дишаш!
Ти си първороден син на краля.
Те знаят, цялото кралство осъзнава с разума,
с кръвта и костите си,
че един ден ще бъдеш наш крал.
Облечи се.
Агнешките сърца са превъзходни.
Имахме късмет с готвача, Ваше височество.
Има сладкиш със сливи,
за който сигурно ще се сбием.
Тогава, преди да сме се спречкали,
да вдигнем наздравица за вашия предшественик Егон Завоевателя,
който ни подкрепи срещу Волантис в Кървавото столетие.
Дойде ни на помощ в Лис, яхнал великия дракон Балерион,
изгори флотата на враговете и обърна хода на войната.
Егон Завоевателя.
За Егон!
Стигаме до делата, които ме доведоха тук.
Имам предложение
в духа на преклонението ми към древния ни съюз.
Ако искате ръката на една от дъщерите ни,
можеше да ни спестите беседата.
Какво?
Не съм достоен за такава чест, лейди Лена.
Предлагам ви да се установите в Пентос.
Това имение ще бъде моят дар за вас,
заедно със земите, лозята и гората.
Селяните ще плащат данъци всяка година на своя лорд Таргариен.
Ще се радвате на привилегии в града и пристанището,
както подобава на кралското ви потекло.
Продължете.
Лис и съюзниците му се надигат.
Триархията намери съюзник в лицето на Корен Мартел от Дорн.
Всеки момент ще обърнат взор на север.
Семейството ви има дракони.
Сега са три, може би ще станат четири.
Моята цел е да опазя Пентос от ненаситната паст на Триархията.
Помогнете на Пентос, както стори Завоевателя някога,
и моята благодарност ще препълни бокала ви.
Ние сме пътешественици, Ваше височество. Вече останахме тук твърде дълго.
Предложението е щедро.
Със сигурност ще го обсъдим.
Обмисляш предложението на принца.
Тук живеем добре.
Свободни сме да правим каквото пожелаем, посрещат ни с почести.
Но ще си останем гости. - Именно.
Нямаме задължения, не участваме в борбата за власт.
Вечната смяна на съюзници и претенденти не е наша грижа.
Използват ни. - Ново усещане, нали?
Обикновена сделка. Ние имаме дракони, те имат злато.
Ние сме нещо повече, Демън.
Не сме бардове и шутове, които задоволяват капризите на принц.
Носим кръвта на Стара Валирия.
Мястото ни не е тук.
Валирия загина. И за нас няма място никъде.
Искам рожбата ми да се роди там, където аз съм родена.
В Дрифтмарк, в замъка на баща ми.
Искам дъщерите ми да растат на родна земя
със семейството, това е рожденото им право.
Искам да издъхна като ездачка на дракони.
Не като жена на тлъст селски лорд.
Свийте коленете. По-пъргаво с краката.
Леки крака, тежка ръка.
За това живея, Лайънъл. - Тежестта напред.
Момчетата се обучават заедно, четат заедно,
повалят се и си помагат да станат.
Това ще ги свърже за цял живот. Не си ли съгласен?
Надявам се, Ваше величество.
Не стойте изпънат, лесно ще ви съборят.
Егон.
Спечелих първия двубой, сер Кристън. Съперникът ми моли за милост.
Предлагам ви нов съперник, владетелю на сламата.
Опитайте се да ме докоснете.
Заедно с брат си.
Постарайте се повече.
Вдигнете оръжията. Не отстъпвайте и пръст на врага.
По-малките момчета също се нуждаят от внимание, сер Кристън.
Методите ми ли критикувате, сер?
Просто предлагам метод, който включва всички ученици.
Много добре.
Джейсерис. Елате. Ще се биете с Егон.
Първороден син срещу първороден син.
Не е справедливо. - Не сте участвали в битка,
затова не знаете, че в бран никой не очаква справедливост.
Вдигнете оръжия.
Бийте се.
Не е по правилата. - Ще му обясня.
Потърсете опора. Използвайте ръста си.
Напредвайте бързо и нанесете удар
в гърдите, за да го повалите.
Ти!
По-близо.
Притиснете го. По-близо.
Атакувайте. Използвайте крака.
Не му позволявайте да стане.
Атакувайте!
Стига!
Как смееш! - Егон!
Самозабравяш се. Това е принцът. - На това ли ги учиш?
На жестокост към по-слаб противник?
Интересът ти към подготовката на принца е необичаен.
Повечето мъже проявяват подобна загриженост за братовчед.
Или брат.
Или син.
Назад!
Повтори го!
Повтори!
Знаех си.
Нека го изкъпят с кърпа.
Поискай от готвача хубаво бистро вино.
Принцесо?
На двора стана злополука.
Този позор тежи на сърцето ми.
Затова ли ме извика? Заради срама си?
Нашият срам, Харвин!
Позорът на дома Стронг.
Защото посегнах на непоносимия Коул?
Син на стюард? - Той е рицар от кралската стража!
Нарани принца. - Защитник на короната!
Обстоятелствата около раждането му...
Ти ни направи уязвими
за обвинения в най-грозната измяна.
Що за измяна е това?
Не ме прави на глупак, момче.
Близостта ти с принцеса Ренира е злодеяние,
което се наказва с изгнание и смърт.
За теб, за нея, за децата.
Това са слухове.
Разпространяват ги враговете й. - Хората имат очи.
Само кралят изглежда отхвърля истината, която виждат очите му.
Той е едничката крехка преграда между теб и острието на палача.
Бащите са слепи за греховете на децата.
Иска ми се и моят баща да проявяваше подобна слабост.
Нима не си затварях очите години наред?
Но днес
нападна пред всички рицар от кралската стража, за да защитиш своя...
Имаш своя чест, аз имам моя.
За болката, принцесо.
Там стоеше мечка, черна и кафява...
Благодаря. - Ще се почувствате по-добре,
щом млякото пресъхне.
"Панаир?", попита мечокът страховит.
"Но аз съм черен и с руно покрит."
Надлъж и на шир по пътя широк,
три момчета, коза и танцуващ мечок.
Любезна съпруго.
Принцесо.
Паднах.
Къде беше? - Излязох с Карл. Не го ли споменах?
Много ли боли?
Кърмата
издува гърдите...
Ще ни извините ли, сер Карл? Искам да говоря с мъжа си.
Разбира се, принцесо.
В Каменни стъпала отново назрява война, Ренира.
Триархията се пробуди за нов живот от съюза с Дорн.
Подготвят корабите.
Карл се е сражавал там. Показа ми...
Показа ми торба със сапфири колкото орехи,
които е отнел от пиратите.
Точно от това се нуждая след толкова време.
Малко приключение.
Истинска битка, която отново да съживи кръвта ми.
Той разправя, че един тироски пълководец, исполин,
боядисва брадата си в лилаво и носи женски одежди.
Само за няколко месеца.
Отново в морето.
Полудя ли?
Знаеш ли какво се случи,
докато си пресушавал ейла в Квартала на бълхите?
Заплашват ни мрачни слухове, Ленор. Дебнат ни по петите.
Въпроси
за бащинството на синовете ни.
Противни, злобни клевети.
Нима са клевети?
Те са наши синове.
Твои и мои.
Истинският им баща не би ги изоставил,
за да вилнее в Тясното море,
да върти меч и да заглежда моряците.
Аз съм рицар.
И воин.
Играх ролята си добросъвестно.
Десет години.
Дължиш ми... - Нищичко не ти дължа.
Десет години угажда на капризите си в двора.
Купува най-отбраните коне,
гуля с най-редките вина, дели ложето си с най-прелъстителните левенти.
Такава беше спогодбата ни и аз не се гневя.
Но...
...не бива да изоставяш поста си, когато бурята е близо.
Мъдрият моряк бяга от бурята, преди да го е връхлетяла.
Добре тогава. Заповядвам ти.
Като принцеса и престолонаследница,
ти заповядвам да останеш до мен в Кралски чертог.
Минаха осем години, скъпа.
Половината не успяват. - Какво не успяват?
Да се излюпят.
Ще ми позволят ли да остана?
Кой да ти позволи да останеш?
Принцът на Пентос.
Не разбирам.
Той иска теб и татко.
И Бела.
Защото имате дракони.
Има повече от един начин да се сдобиеш с дракон.
Аз нямах свой до 15-годишна.
Сега яздя Вхагар - най-големия в света.
Твоят път е по-труден. Драконът на Бела се роди с нея.
Но ако искаш да бъдеш ездачка, трябва да се пребориш за правото си.
Баща ти ще ти каже същото.
Той не ме забелязва.
Прави каквото може.
Ленор ми писа.
Ренира е родила още един син.
Брат ти споменава ли дали тази рожба
също носи случайна прилика
с командира на градската стража?
Пропуснал е тази подробност.
Тъгувам по брат си, Демън.
Ти също, ако питаш мен.
Липсва ми силното вино на Вестерос.
Даряваше ме с няколко часа на блажена забрава.
Кехлибарената помия, която пият тук...
Не копнееш ли по дома?
Не.
Не ти вярвам. - Вярвай на каквото искаш.
Възхваляваш достойнствата на Пентос, но не проявяваш интерес към тях.
Иначе щеше да разгледаш града.
Вместо това прекарваш времето си в библиотеката,
прелистваш хроники за мъртвите господари на дракони,
чието наследство отричаш.
Не знаех, че така внимателно ме наблюдават.
Не спиш.
Как да спя, когато дебнеш всяко мое движение?
Животът те разочарова, зная.
Може би не съм съпругата, за която си копнял.
Лена...
Не ме боли от това.
Примирих се.
Но ти си повече от това.
Мъжът, за когото се омъжих, беше нещо повече.
Лорд Блекууд твърди,
че Бракъните местят граничните камъни нощем,
за да пасат конете им в земята на Блекууд.
Защо не се отнесат до лорд Гроувър?
Толкова ли е изнемощял, че не може да реши спор за камъни?
Чух, че на практика сега синът на лорд Гроувър управлява Речен пад.
Но той е Тъли, а това е проблем на дома Тъли.
Съгласен съм.
Да продължим нататък.
И все пак, Бракън и Блекууд
проливат кръвта си с повод и без повод.
Редно е да разгледаме спора.
Селяните знаят къде са границите от поколения.
Няма да е трудно.
Разбира се.
Сер Тиланд.
Трябва да обсъдим събитията при Каменни стъпала.
Ще те отървем ли някога от това прокълнато място?
Ако ме питате, Блекууд имат предимство.
Вече говорим за Каменни стъпала, лорд Бийзбъри.
И за съюза между Триархията и Дорн.
Надявах се, че преговорите със Слънчево копие
ще ги вразумят.
Доверието в Мартел носи само разочарования.
Къде е нашият принц Демън?
Или трябва да го наричам крал,
както сам се зовеше след победата там?
Някога.
Беше преди десетилетие. Остави мястото незащитено.
Ние го оставихме незащитено.
Трябваше да построим укрепления, наблюдателни кули,
да разположим флота и войници, за да охраняваме земята.
Не можем да си го позволим.
Хазната е дълбока, но не е неизчерпаема.
Поданиците ни ще платят висока цена.
Съгласен съм. - Войната излиза по-скъпо.
Бяхме небрежни и старото чудовище надига глава.
Да приключваме.
Да.
Чакайте.
Искам да говоря.
Седнете.
Усещам как назрява
раздор
между семействата ни, кралице.
За всички прегрешения от моя страна, моля за прошка.
Но ние сме един род.
Преди това бяхме приятелки.
Синът ми Джейсерис ще наследи Железния трон.
Предлагам годеж между него и дъщеря ви Хелена.
Да станем съюзници веднъж завинаги.
Нека властват заедно. - Много разумно предложение.
В допълнение, ако Сиракс ни дари с още яйца,
синът ви Емонд ще си избере от тях.
В знак на добра воля.
Ренира...
Седем ада.
Драконовото яйце е превъзходен дар.
С краля ти благодарим за предложението и ще го обмислим внимателно.
Сега трябва да си починеш.
Да.
Какви сладки думи мълви лисицата, когато я притиснат хрътките.
Искрена е.
Отчаяна е.
Губи почва под краката си
и очаква да пренебрегнем прегрешенията й,
а аз да венчая дъщеря си за един от нейните...
...простовати синове.
Предложението е добро, кралице.
Семейство сме.
Да загърбим детинските спорове. Заедно ще бъдем по-силни.
Постъпи както намериш за добре,
когато изстина в гроба си.
Алисент...
Алисент.
Нямам нужда от одеяло.
Ръката, Ваше величество.
Кралят си почива. - Ще го приема.
Наведи се напред.
Всички се суетят около мен, Лайънъл.
Чудо е, че ме оставят да се облекчавам сам.
Ваше величество.
На какво дължим честта, милорд?
Ваше величество, смятам,
че не мога повече да служа като Ръка на краля.
Свадата в двора сутринта...
Синът ми Харвин се опозори.
Всяка сплетница в Кралски чертог ще ни одумва.
Избухването на Харвин беше злополучно, вярно е.
Но той е прогонен от градската стража.
Това наказание е достатъчно. - Простете, но не е.
Служи ми дълги години. Десет като Ръка.
Съветите ти са разумни, не преследваш свои цели.
Това те отличава от всички други.
Думите ви са ласкави.
Но над дома ми тегне сянка и тя става все по-тъмна.
Не мога да ви служа с достойнство.
Каква е тази сянка?
Назови я, щом носи толкова горест.
Да. Назовете подбудите си на разбираем език.
Не мога.
Тогава не приемам. - Съпруже...
Казах "не".
Щом настоявате, кралю. - Настоявам.
Ще продължиш да служиш на короната.
Тогава моля за позволение да отведа сина си
далеч от двора, в семейния ни дом Харънхъл.
Той е мой наследник
и един ден ще властва в замъка на Харън.
Време е да изпълни дълга си.
Върви.
Няма ли да ми помогнеш?
Позволих си да започна без вас, Ваше величество.
Грях е такъв пай да изстине.
Добре сторихте, лорд Ларис.
Едва ли сте имали подобни тревоги за виното.
Месо без вино също е грях.
Мой дълг е да ви осведомявам какво се случва в замъка,
но тази нощ вие знаете повече от мен.
Кралят прие в покоите си баща ми.
Опита се да напусне поста си.
Предположих.
Честта винаги е била камък на благородната му шия.
Но вие казахте "опита се".
Милорд съпруга ми отказа.
Значи не е дръзнал да признае прегрешенията на брат ми.
С избухването си на двора
брат ви все едно сам призна истината.
Истината има много нюанси, кралице.
Нима очаквате, че кралят ще прогони в изгнание дъщеря си или дори...
Талия, не сега.
Избра да бъде сляп.
Говоря за краля. Но сигурно ще постъпите по същия начин в такъв момент.
Не и аз.
Лорд Лайънъл ще придружи сер Харвин до Харънхъл,
за да управлява вместо него, докато той продължава да бъде Ръка.
Но Ръката е опозорен от действията на сина си.
Баща ми не може да дава безпристрастни съвети на краля.
Сега повече от всякога ми липсва баща ми.
Не би се поколебал да каже истината на краля.
Ако Ото Хайтауър беше Ръка... - Не може да твърдите,
че баща ви щеше да е безпристрастен.
Не, но щеше да е на моя страна.
Никой ли няма да застане на моя страна в този град?
Какви герои имам пред себе си.
Убиец.
Развратник.
Изменник на короната.
За престъпленията си сте осъдени на смърт чрез обесване.
Какво искаш от нас?
Предлагам ви милост.
Ако сте готови да платите цената.
Напъвайте, милейди!
Напъвайте!
Трябва да напъвате! - Напъвайте!
Трябва да излезе!
Напъвайте!
Още малко.
Трябва да напъвате, милейди.
Напъвайте!
Нищо повече не мога да сторя.
Детето не излиза.
Смелото ми момиче.
Простете ми, принце.
Бихме могли да срежем утробата.
Да извадим рожбата с помощта на острието.
Но не зная със сигурност дали ще оживее.
Майката ще оцелее ли?
Не.
Вхагар!
Лена!
Бъдете добри с майка си, момчета. Ще идвам, когато мога.
Но вероятно ще мине време.
Джейс.
Ще се върна.
Обещавам.
За вас ще бъда непознат, когато пак се срещнем.
Принцесо.
Ще пращаме писма по гарвани. Няма ли да е забавно?
Харвин Стронг ли е мой баща?
Аз копеле ли съм?
Ти си Таргариен.
Само това е от значение.
Може ли да поговорим?
Той е заминал.
Вече нямаме място тук. Заминаваме.
А предложението ти? Джейс и Хелена?
Присмяха ми се.
Превърнаха ме в посмешище. Шепнат зад гърба ми.
Нека продължат.
Към Драконов камък?
Трябваше да заминем отдавна.
А мястото ти?
Все казваш, че ако те няма в двора,
тя ще излее отровата си в ухото на баща ти.
Мъдрият моряк бяга от бурята, преди да връхлети.
Ленор.
Вземи и него.
Ще имаме нужда от всеки меч.
Татко!
Ще изгоря!
Харвин! - Ще изгоря!
Харвин!
Какво са чедата, ако не слабост?
Безумство.
Каприз.
Чрез тях се надяваме да отнемем победата на безбрежния мрак.
Вечно се борим по един или друг начин.
Сякаш те ще ни опазят от прахта.
Заради тях се отказваме от това, което трябва да пазим.
Дори да знаем кой е верният път,
любовта ни отклонява от него.
Любовта...
...е пропадане.
Най-добре да живеем живота си, недокоснати от нея.
Ако питате мен.
Мъртви ли са?
Чували сте мълвата за Харънхъл, Ваше величество.
Построен по прищявка на Харън Черния като паметник на величието му.
Зидовете са споени с кръв.
Казват, че е прокълнато място.
Че произнася присъда на всеки, минал през портите му.
Това твоята присъда ли беше?
Кралицата назова желанието си.
Нима един слуга на кралството не е длъжен да го изпълни?
Сега сигурно ще пишете до баща си.
Ларис...
Не съм искала това.
Зная, че ще ме възнаградите,
когато му дойде времето.