PŪĶA NAMS
Tu esi droša?
Redzēja ar savām acīm, gaišība.
Paliec te. Nevienam nesaki.
Palīdzi apģērbties.
Kas zina?
Mana ģērbēja Talija.
Daži kalpi.
Es biju pie viņa vakarā,
pirms viņš...
Viņš gribēja, lai Īgons ir karalis.
Tā ir taisnība.
Tie ir viņa vārdi.
Pēdējie vārdi, un tos dzirdēju tikai es.
Nu viņš ir miris.
Kas gan ir tik steidzams? Dornes iebrukums?
Karalis ir miris.
Mēs sērojam par Viserīsu Mierīgo.
Mūsu valdnieku.
Mūsu draugu.
Bet viņš mums ir atstājis dāvanu.
Ar savu pēdējo elpu viņš izteica karalienei vēlēšanos,
lai viņa dēls Īgons
pēc viņa kļūst par Septiņu valstību karali.
Tad varam rīkoties pārliecībā par viņa svētību
mūsu sen kaltajiem plāniem.
Jā. Darba ir daudz, kā jau esam runājuši.
Pilsētsardzē ir divi kapteiņi,
kas vēl ir uzticīgi Dīmonam, mums viņi jānomaina.
Lanister.
Kases zelts tiks sadalīts glabāšanai drošās vietās.
Sūtīsim kraukļus sabiedrotajiem uz Straujupi un Gaisa dārziem.
Vai Mazās padomes locekļi
bez manas ziņas plānojuši kronēt manu dēlu?
Karalien, nebija vajadzības jūs aptraipīt ar intrigām.
Es to nepieļaušu.
Jūs perinājāt plānus aizstāt karaļa izraudzīto ar viltvārdi!
Pirmdzimto dēlu nevar saukt par viltvārdi.
Simtiem augstmaņu zvērēja uzticību princesei.
Pirms 20 gadiem. Vairums jau miruši.
Jūs dzirdējāt, ko teica labā roka. Karalis pārdomāja.
Man ir 76 gadi.
Es Viserīsu pazinu ilgāk nekā jebkurš no jums.
Un es atsakos ticēt, ka viņš to būtu teicis uz nāves cisām,
ar zēna māti kā vienīgo liecinieci!
Tā ir sagrābšana! Zādzība!
-Vismaz nodevība! Tā ir... -Valdiet mēli, Līman.
Karalis vakar jutās labi, tā man teica.
Kurš no jums apzvērēs, ka viņš nomira pats?
Kuru no mums jūs apsūdzat karaļa slepkavībā?
Vienu vai jūs visus, man vienalga. Es atsakos...
Sēdiet!
Nolieciet zobenu un apmetni, sīr Kriston.
Es esmu jūsu komandieris. Nolieciet zobenu.
Neļaušu aizskart viņas gaišību karalieni.
Mani neviens neaizskāra, sīr Kriston. Nolaidiet zobenu.
-Vai tiešām? -Komandieri, pietiks.
-Atļaujiet iznest cienkungu Bīsberiju. -Nē.
Durvis paliks slēgtas, līdz beigsim sarunas.
Es raizējos par Vētrasgalu.
Iespējams, nesaņemsim cienkunga Borosa atbalstu,
bet viņam ir četras neprecētas meitas.
-Labs piedāvājums... -Un Rinīra?
Bijusī mantiniece, protams, nevar palikt brīvībā
un pulcēt atbalstītājus.
Tu gribi viņu ieslodzīt.
Viņai un viņas ģimenei būs iespēja
visu priekšā zvērēt paklausību jaunajam karalim.
To nedarīs ne viņa, ne Dīmons, tu to zini.
Jūs viņus nogalināsiet.
Un visi ar to ir mierā?
Jūsu tēvam ir taisnība, gaišība.
Dzīvs pretendents nozīmē tikai asins izliešanu.
Nepatīkami, jā,
taču mums tas jādara, lai nodrošinātu Īgona kronēšanu.
Un runājot par Dīmonu, karalis negribētu, lai...
Karalis negribēja, lai mirst viņa meita!
Viņš viņu mīlēja, tu to nenoliegsi.
-Un tomēr... -Vēl viens vārds
un es likšu jūs nosūtīt uz Mūri!
Ko jūs iesakāt, gaišība?
Laika ir maz.
Komandieri Vesterling.
Vediet bruņiniekus uz Pūķakmeni. Rīkojieties ātri un tīri.
Es esmu Karaļsardzes komandieris.
Es pakļaujos vienīgi karalim.
Un kamēr tāda nav...
man šeit nav vietas.
Mūsu liktenis ir mūžam kārot to, kas dots citiem.
Ja kādam kaut kas pieder, citi to gribēs atņemt.
Jā, princese.
Kur ir Īgons?
Šeit nav.
Viņš nav savās istabās.
Tēvs...
Iekšā!
Kas noticis?
-Tavs tēvs... -Zem dēļiem ir briesmonis.
Mana mīļā sirds...
Sīr Erīk.
Kur ir princis?
Piedodiet, cienkungs, es nezinu.
Jūs esat viņa sargs.
Viņš mani aizsūta prom un tad nozūd.
Domāju, ka slepus pametis pili.
Aizgājis uz pilsētu.
Atrodiet viņu.
Ņemiet līdzi tikai brāli.
Un novelciet apmetņus.
Neviens nedrīkst zināt, kas esat un ko meklējat.
Arī karaliene.
Kungs.
Vediet viņu pie manis un neviena cita.
Ko tas nozīmē?
Sardze. Sardze!
Princis Īgons pilī nav atrodams.
Jūsu tēvs sūta sīru Erīku viņu meklēt.
Sīrs Erīks pazīst Īgonu, viņš zinās, kur iet.
Es paļaujos uz jums, sīr Kriston. Uz jūsu uzticību.
Īgons jāatrod un jānogādā pie manis.
No tā atkarīgs valsts liktenis.
Viss, ko jūtat pret mani, savu karalieni...
Es jūs nepievilšu.
Es iešu līdzi.
Es to negribētu, Īmond.
-Ja kaut kas ir noticis... -Es būšu noderīgs Kolam, māt.
Sīrs Erīks nav vienīgais, kurš zina Īgona paradumus.
Īgons atveda mani uz Zīda ielu manā 13. vārda dienā.
Viņam kā brālim esot pienākums gādāt, lai es būtu tikpat izglītots kā viņš.
Vai vismaz tā es viņu sapratu.
Kā tā?
Viņš teica: "Laiks to apmērcēt."
Sieviete ir Mātes atspulgs, par kuru jārunā ar cieņu.
Mēs pagājušajā naktī pazaudējām savu biedru.
Zinot, ka viņš agrāk ir apmeklējis jūsu lielisko namu,
nolēmām par viņu apvaicāties.
Kā viņš izskatās?
Lieta ir kutelīga.
Mēs meklējam jauno princi Īgonu.
Ceru, ka varu paļauties uz jūsu klusēšanu.
Prinča te nav.
Viņš te ir bijis? Varbūt agrāk?
-Stipri agrāk. Pirms vairākiem gadiem. -Bet nesenāk?
Viņš neapmeklē Zīda ielu.
Viņa gaume ir...
vienkāršāka.
Kā tā?
Lai jums veicas, sīr.
Un visu labu jūsu draugam.
Esat izaudzis.
Viserīss pārdomāja, tas arī viss.
Reiz jūs solījāt uzticību Rinīrai.
Tagad jums tā jāsola jaunajam karalim.
Man vispirms jāapspriežas ar savu namu.
Jūs neiziesiet no šīs zāles, neizteicis savu nodomu.
Es nepārkāpju zvērestus.
Es nemetīšos uz ceļa.
Vēl kāds?
Felu nams
pildīs princesei doto zvērestu.
Labi.
Lai dzīvo karalis!
Liekas, jūs maldāties par Īgona paradumiem.
Viņš var būt algotņu rokās, uz kuģa ceļā uz Ji Ti.
Vai pat miris.
Jūsu mātes dēļ cerēsim, ka tā nav.
Parādi. Ej.
Šurp. Šurp. Iekšā!
Aiziet!
Cik veci viņi ir?
Ap desmit gadiem.
Viņiem izaudzē garus nagus un novīlē zobus.
Bīstamākai cīņai.
-Aiziet! -Princis Īgons
te pavada daudzus vakarus.
Nu tu redzi viņa dabu.
Visu tu vēl nezini.
-Īgona? -Droši vien nav vienīgais.
Es kā krietns kareivis klīstu,
meklējot plenci, kuram ir vienaldzīgas tiesības uz troni.
Es mācos vēsturi un filozofiju,
apgūstu cīņu, jāju uz lielākā pūķa pasaulē.
Man būtu...
Zinu, kā ir plēsties par to, ko citiem dod tāpat.
Mēs viņu neatradīsim.
Mēs esam godavīri, ko nevilina neķītrības.
Viņa noslēpumus zina tikai viņš pats. Un tā lai paliek.
Es esmu nākamais troņmantnieks.
Ja mani meklēs, es būšu atrodams.
Kaut kas ir jādara. Īgons nav valdītājs.
Tu gadiem esi pacietis viņa noslieces.
Tas bija mans pienākums.
Lai domā labā roka. Mēs zvērējām kalpot līdz nāvei.
Mirkli jūsu laika, kungi?
Jūsu precei te nebūs pircēju.
Varu aizvest pie prinča Īgona.
Mani sūta kāds, kas zina, kur viņš ir.
Un pateiks, ja samaksāsiet.
Atvediet viņu, un mēs apsvērsim prasību.
Mana kundze neslēdz darījumus ar pils kalpiem,
lai cik augstu stāvošiem.
Viņa uzticēsies tikai labajai rokai.
Izslēgts.
Viņš gribēs zināt, ko var pastāstīt Baltais Tārps.
Stāt! Neatveriet vārtus!
Laidiet!
-Viņš bēga pa vārtiem. -Jūs zināt, kas es esmu?
Domāju, gribēja brīdināt princesi.
Ko teiksiet?
Cienkungs Uzklausītājs pārsteidzas.
Neesmu princeses cienītājs.
Un kurp jūs tā steidzāties?
Atdodiet viņu Taisnajai tiesai.
Laidiet!
-Pateicos, Larīs. -Nē! Tā nedrīkst!
Es tikai pildu pienākumu.
Jūs daudzas stundas pavadāt ar karalieni.
Nav iemesla domāt, ka tas nebūs izdevīgi jums.
Būšu iecietīga un pieņemšu, ka šorīt bija pamatots iemesls
tik nepiedodami izturēties pret mani.
Lūdzu piedodiet necienīgo izturēšanos.
Karalis.
Un jūs piesavināties troni.
Mana vīra pēdējā vēlēšanās.
Ticiet vai ne, tam nav nozīmes. Īgons būs karalis.
Es nācu lūgt jūsu atbalstu.
Apbrīnojama pārdrošība.
Velarionu nams jau sen atbalsta princesi Rinīru,
un ko tas ir devis?
Jūsu meita nomira tālumā, Pentosā.
Dēls bija ragnesis.
Rinīras dēli nav jūsu radi.
Jūsu vīrs kā neprātis kārpās uz troni.
Un pat viņš jūs ir pametis:
sešus gadus cīnījās karā,
no kuras atgriezās smagi vai pat nāvīgi ievainots,
atstājot Driftmārkas kundzi vienu pašu.
Nama godavārds nav tukša skaņa.
Nē. Bet, dārgā māsīc...
Jūs labāk par jebkuru citu sapratīsiet manus vārdus.
Es mīlēju savu vīru, bet teikšu patiesību, kuru zinām.
Valdīt vajadzēja jums.
No jums es šos vārdus negaidīju.
Dzelzs tronis bija jūsu pēc taisnības un dabas.
Viserīss būtu dzīvojis kā lauku kungs,
medījot un rokoties hronikās, bet te nu esam.
Mēs nevaldām, taču varam vadīt valdniekus.
Maigi.
Projām no kariem un drošas iznīcības, un pretī mieram.
Vai jūs mani ieslodzījāt miera vārdā?
Un kur ir mans pūķis?
Ja būsim mazākumā, Rinīra gribēs uzbrukt, un sāksies karš.
Bez jūsu pūķa viņu varētu pierunāt uz sarunām.
Un Driftmārka piederēs jums.
Jums un mazmeitām, un tālāk pēc jūsu ieskatiem.
Jūs esat gudrāka, nekā līdz šim domāju...
Alisenta Haitauera.
Īsta karaliene domā par saviem ļaudīm.
Tomēr jūs joprojām kalpojat vīriešiem.
Savam tēvam, savam vīram, savam dēlam.
Jūs nealkstat kļūt brīva,
bet gan izlauzt logu cietuma sienā.
Vai nekad neesat iztēlojusies sevi Dzelzs tronī?
Ļaušu jums padomāt.
Pazvaniet, kad gribēsiet atbildēt.
Princi.
Tātad jūs pati esat noslēpumainais Baltais Tārps?
Vai tikai vēl viena šī smirdīgā sīpola kārta?
Izsaku līdzjūtību par jūsu karaļa nāvi.
Kur ir princis Īgons?
Redzēju princi Blusu galā, kur nevienam nevar uzticēties.
Nolēmu paslēpt drošā vietā, ja nu kāds viņu meklētu.
Kur viņš ir?
Droši paslēpts.
Es gribu, lai Blusu galā beidzas bērnu mocīšana.
Viņus piespiež cīnīties, un ne to vien.
Jūsu Zelta apmetņus uzpērk, lai viņi izliekas to neredzam.
Mežonība,
kuru kronis pacieš vai izvēlas neredzēt.
Es tam pievērsīšos.
Es apsolu.
Kad jūsu nodomi īstenosies un jūsu mazdēls sēdēs tronī,
atcerieties, kas viņu tur iesēdināja.
Es viņu varēju nobeigt kā lapseni uz ābola.
Jums nav citas varas, kā tā, ko ļaudis jums atļauj paņemt.
Es atcerēšos.
Klausies.
Kur ir Baltais Tārps?
Viņa jūs notirgoja.
Kāpēc jūs maksājāt?
Es gribu pie mātes.
Jūsu vectēvs, labā roka,
-gaidīs pie pilsētas mūriem. -Nē!
Jūs bēgat no tā, par ko citi ir gatavi mirt.
Man tiešām žēl, mans draugs.
Nē! Nē! Nē.
-Es cerēju, ka būsi pazudis. -Tēvs tiešām ir miris?
Jā. Un tu būsi karalis.
-Nē! -Tu man palīdzēsi?
Nē! Laid mani!
-Nē! Laid! -Kur jūsu brālis?
Laidiet mani!
Brāli!
Es gribu...
Laidiet mani!
Es negribu valdīt, man derdzas pienākums, es tam nederu.
Man nav ko iebilst.
Ļauj man iet, es atradīšu kuģi un aizbraukšu, mani neatradīs.
Karaliene gaida.
Labs gājiens.
Tā nav spēle.
Tomēr tu to spēlē.
Apburoša sacīkste
ar maišeli sudraba balvā.
Mēs daudzus gadus balstījām viens otru,
un tagad abi rīkojamies ģimenes labā.
Cauri visiem strīdiem mūsu sirdis ir vienotas.
Tas nav tiesa.
To tagad redzu.
Es biju spēles kauliņš tavā rokā.
Pat ja tā, es tevi iecēlu par Septiņu valstību karalieni.
-Tu būtu gribējusi ko citu? -Kā lai es zinu?
Es gribēju to, ko tu man mācīji gribēt.
Un nu parāds ir jāatdod.
-Parāds, kuru tu ar prieku nomaksā. -Upuris.
Upuris valstības noturības vārdā.
Nav dzimis karalis, kam nebūtu jāziedo daži,
lai nosargātu daudzus, bet es saprotu tavu nepatiku.
Nevēlēšanās slepkavot nav vājums!
Man ir Īgons. Rīkosimies tā, kā vēlos es.
Mēs nosūtīsim prasību Rinīrai uz Pūķakmeni.
Īstu prasību, kuru var pieņemt nekaunoties.
Ja viņa dzīvos,
ļaudis pulcēsies zem viņas karogiem, gaidot viņas atgriešanos.
Tā nedrīkst pienākt.
Mans vīrs gribētu, lai viņa meitu apžēlo.
Tavs vīrs?
Vai tu, viņa meitas bērnības draudzene?
Kristons Kols turpmāk komandēs Karaļsardzi.
Rītausmā tiks iesvētīts mans dēls.
Visai Karaļa ostai jāredz viņa kāpšana tronī.
Viņš pārņems varu. Bez vilcināšanās.
Viņš pārņems Iekarotāja kroni
un apjozīs Melnuguni, viņa zobenu.
Lai tauta atceras, cik sens spēks ir Tārgārjenu namam.
Tu dažbrīd tik ļoti līdzinies savai mātei.
Kā vēlies.
Gaišība.
Ir vēls, Larīs.
Man nācis zināms kas tāds, kas jums jādzird.
Vai esat sev vaicājusi,
kā nākas,
ka jūsu tēvs, labā roka,
pirmais atrada Īgonu?
Sarkanajā pilī darbojas spiegu tīkls.
Pa tā pavedieniem ceļo ziņas par visu, ko darām.
Jūsu tēvs to zina, bet ļauj tam pastāvēt.
Tas ne reizi vien ir noderējis tiem, kas ir gatavi...
barot tā audēju.
Un šis audējs mani vēro?
Viens no zirneklēniem ir jūsu galma dāma.
-Talija? -Viņa nav vienīgā.
Pat es nezinu, cik viņu ir.
Ir viens veids, kā sagraut viņa pārākumu.
Jānocērt galva.
Kad bišu māte mirst, bites lidinās bezmērķīgi.
Ja piedosiet tādu līdzību, gaišība.
Domāju, šis uzdevums atbilst jūsu prasmēm.
Ja to vēlaties...
tas notiks.
Ceļu!
Nāciet, princese. Es nevarēju pieļaut tādu nodevību.
Kur mēs esam?
Uz dienvidiem no Karaļa ceļa.
Melnupe ir uz šo pusi.
Es nepametīšu Meleisu.
-Ja es iekļūtu Pūķubedrē... -Nē!
Jūs tur gaidīs, princese. Jūs netiksiet tālāk par vārtiem.
Nē, nāciet.
Jums jāiet uz upi un jānolīgst kuģis.
Pirms nāk gaismā jūsu bēgšana.
Kustieties!
-Šurp! -Kustieties!
Turp! Turp!
-Uz priekšu! -Šeit!
Kustieties!
Visi uz priekšu!
Kustieties!
Ceļu!
Centies izskatīties pateicīgs.
Tu zini, kas ticis darīts, lai tev būtu šī diena?
-Pēc stundas tu būsi karalis. -Mans tēvs to negribēja.
Nav tiesa.
Viņam bija 20 gadi, lai mani izraudzītos, bet tas nenotika.
Viņš ietiepīgi uzstāja uz Rinīras tiesībām.
-Viņš pārdomāja. -Nē.
Nē. Varēja, bet nepārdomāja.
Es viņam nepatiku.
Un tomēr ar pēdējo dvašu
viņš man pačukstēja, ka tev jākāpj tronī viņa vietā.
-Nesmejies par mani, māt. -Tā ir patiesība.
Uzklausi mani, Īgon.
Tavs vectēvs teiks, ka Rinīrai ir jāmirst.
Tev jānoraida šis padoms.
Mēs nedrīkstam valdīt ar saltu sirdi.
Viņa ir tava māsa, tava tēva meita...
Tu mani mīli?
Muļķi.
Ceļu karaliskajai karietei!
Ei! Stāt!
Labi, nāciet!
Nu, kustieties! Ātrāk!
Kustieties!
Ejiet tālāk!
Uz priekšu!
-Ejiet tālāk! -Kustieties!
Karaļa ostas ļaudis!
Šī ir skumja diena.
Mūsu mīļotais karalis,
Viserīss Mierīgais,
ir miris.
Taču šī ir arī prieka diena.
Jo, dodoties projām,
viņš izteica savu pēdējo vēlmi:
lai viņa pirmdzimtais dēls Īgons
manto troni.
Malā!
-Malā. -Malā!
Stāt!
Griezties!
Ieročus...
izvilkt!
Jums ir tā laime un gods
būt šī brīža lieciniekiem.
Šī ir jauna diena mūsu pilsētai,
jauna diena mūsu valstij.
Jauns karalis mums visiem.
Lai Kareivis dod viņam drosmi.
Lai Kalējs dod izturību viņa zobenam un vairogam.
Lai Tēvs sargā viņu briesmās.
Lai Veča paceļ savu lukturi
un izgaismo viņa ceļu uz viedumu.
Iekarotāja kronis, kas nodots no paaudzes paaudzei.
Septiņi ir mūsu liecinieki:
Īgons Tārgārjens ir Dzelzs troņa mantinieks.
Lai slavēts viņa gaišība Īgons,
otrais, kurš nosaukts šajā vārdā,
andalu, roinaru un pirmļaužu karalis,
Septiņu valstību pavēlnieks un Karalistes aizstāvis.
Karalis Īgons!
Atveriet durvis!
Vediet Helīnu.