Мамка му.
Плашиш ме, като седиш сам на тъмно.
Не мога да те осъдя да живееш вовеки в недрата на ада.
Прекалено много те обичам.
Какво? - Гари Олдман? "Дракула"?
Не се сещаш? - Не.
Трябва да изкарам Шон от ареста преди работа.
Но после имам среща с наставника ти. Какво ще ми каже за теб?
Може да попита как се чувствам, след като те пребиха на мача ми.
А може дори да не е разбрал.
Слагаше ти лед на лицето.
Малик! Харесвам го.
Беше внимателен.
Ако искаш да вечеряме заедно...
Не мога, днес е "Тако вторник".
Да. Моят любим, леко расистки кулинарен празник всяка седмица.
С кого ще ядеш тако?
Ясно.
Ако все пак искаш да вечеряме, на разположение съм.
Ще бъда тук,
в моето ъгълче.
Чао.
Обичам те.
Приятен ден. - Супер ще е, без съмнение.
Кажи го. - Не всички тук са кръгли идиоти.
Браво на теб.
Добро утро, Джими. - Здрасти.
Последвах съвета ти. Не съм настоявал,
а просто й подхвърлих да вечеряме и познай!
Прати ме по дяволите.
Може ли да говорим, след като си изпия кафето?
Не. Ти каза да я оставя сама да направи първата крачка, но вече губя надежда.
Разбираемо е. Прилагаш подхода от почти десет минути.
Чудесен сарказъм.
Насила не става. Близо година все едно те нямаше.
Казах да разчиташ на мен, когато си готов.
Алис ще вечеря с теб, когато е готова.
Дотогава просто чакаш.
Така се прави с хората, които обичаш.
Значи ме обичаш.
Не съм казал това.
Така ми прозвуча. Още не съм готов да откликна, но...
Какви са тези сирени? Къде си?
ПОЛИЦЕЙСКИ УЧАСТЪК
Виж, Пол, ще бъда напълно честен с теб.
Реших да ти донеса понички като благодарност за подкрепата.
Отидох до сладкарницата, но се оказа, че е станал обир.
Навсякъде има стъкла и кръв.
Но може и да е желе.
Не ни е било писано да ядем понички днес,
но ще се видим на работа, чао.
Да му се не види.
Дояде ми се поничка.
Благодаря, че дойде.
Добро утро. - Майната ти.
Защо вашите не платиха гаранцията?
Не им се обадих.
Да познаваш някой адвокат? Този тип сигурно ще ме съди.
Да, познавам един.
Да не е някой тъпак?
Не, най-добрият е. - Супер.
Просто от една година се крия от него.
О, боже.
ДЖИМИ
Виж.
Какво да правя? - Вдигни.
Не съм готов. - Напротив.
Как изглеждам? - Чудесно, но няма да те види.
О, боже. - Просто вдигни.
Джими?
Ало? - Здрасти, Брайън.
Най-нормален поздрав.
Пол не бива да разбира.
Изглеждаш ужасно, Джими. - Знам.
Шон добре ли е?
Да, но съпругът на пациентката ми е смлян от бой.
Какво?
Какво ти се е случило? - Паднах.
Как? - Как ли?
Имам нови обувки и ужасно се пързалят.
Трябваше да си купя с грайфер.
Обувките без грайфер са много коварни.
Паднал си на окото си? - Да.
Много се доближи.
Защото обувките ти се пързалят? - Да. И се пльоснах.
Направо...
Като в анимационен филм. - Страхотия.
И е уцелил масичка.
Ти имаш ли помощни масички, Пол?
Да. - Чудесно.
А имаш ли телевизор, на който да гледаш тенис с приятели?
От онези старите, които са четвъртити и много тежки?
Като "Зенит"?
Нямам навик да каня хора вкъщи. Не че съм необщителен.
Да не каниш хора, е пример точно за необщителност.
Знам, че ми се подигравате, защото съм малко саможив,
но това ме прави още по-непоколебим.
"Малко саможив"?
Познавам те от години, а нито съм влизал в жилището ти,
нито познавам дъщеря ти.
Да, що за човек е тя? - Живее в Кънектикът.
Направо си я представих.
Държа да има граници.
Винаги съм на разположение на пациентите, но не и на колеги натрапници.
Мамка му. Има предвид теб. - Теб.
За теб говореше.
Извини я.
Семейството ми е свято.
Домът ми е бастион на самотата.
Така трябва да озаглавиш мемоара си.
Никога няма да научиш заглавието на моя "мемоар".
Днес е пиперлив! - Подразни се,
защото трябва да е... - Мемоари.
Адски дразнещо. - Моят дядко е написал мемоари.
Със сестра ми се държим като тийнейджърки. Пиянстваме по нощите.
Снощи набрахме на майтап директора ни от гимназията.
Но се оказа, че е умрял. - От какво е починал?
Училищният наставник го убил. - Виж ти, да не повярваш.
Защо се криеш от мен? Премести камерата, не виждам лицето ти.
Да.
Така по-добре ли е?
Сякаш столът мърда, но не и камерата.
Странно, столът ми е неподвижен.
Може да е някаква зрителна измама или пък филтър.
Грейс, времето свърши. - Какво?
Да знаеш, че се справяш чудесно. До другата седмица, чао.
На пързалката беше пълно с народ и мислех, че ще мина незабелязано,
но познай кой спря цялото движение, за да ме попита как съм.
Сещам се, Дан.
Баристът. - Да! Проклетият барист.
Отново. - Да.
Работата му е само да ми прави кафе. - Така е.
Но пък и можеше да му отговориш.
Просто казвам. Какво мислиш? - Две неща: "Майната" и "му".
Защо да си говоря с него?
Знам ли, може да му е приятно.
Приятно му е да слуша за скапания ми ден?
Аз си умирам да те слушам.
Знаеш ли какво мисля?
Тази твоя неприязън към хората е направила живота ти много самотен.
Не ти ли омръзва?
Защото ще ти кажа нещо - аз съм адски самотен, Дан.
Това е самата истина.
Гадно е.
Да.
Така е.
Пие ли ти се кафе, Дан? Аз не бих отказал.
Привет. Какво ще обичате? - Стан.
Той пък е Дан. Има рима. Забавно, нали?
Ще те убия.
Две кафета американо, моля. - Разбира се. Как върви денят?
Не започна добре, но набира скорост.
Дан?
При мен започна добре, но се влоши.
Мен питаш ли ме? Соевото мляко свърши. Хората са бесни.
Майната му на соевото мляко! - Да.
Благодаря.
Ще ви пусна кафетата.
Беше гадно. - Не ти вярвам.
Ще бягам. Сеансът свърши. Приятно прекарване.
Нали щеше да черпиш?
АДМИНИСТРАЦИЯ
Извинявайте, че закъснях.
Бях с пациент, но вече съм тук. - Започнахме без вас.
Не знаех дали Лиз ви замества за постоянно...
Не, само за два пъти. - Три.
Три ли бяха? Добре.
Да си тръгвам ли?
Остани. Заедно е по-весело.
Радвам се, че съм тук. - Голяма синина.
Вчера беше доста драматично.
Съгласен съм.
Благодаря, че ми държахте главата.
Тъкмо казвах на Лиз, че Алис се оттегли от отбора по дебати.
Сметна, че няма време заради футбола и всичко останало.
И аз... Говори ти.
Добре.
Съгласен съм с Лиз.
Тя в момента се е отдала на футбола.
Учителят й по литература г-н Алто твърди, че е станала доста затворена.
Г-н Алто май е портаджия. - И аз не го харесвам.
Той е мой съпруг.
Боже. - Чудесен е.
Честито. - Тя сигурно се разсейва,
защото е толкова красив. - Да, несъмнено.
Алис замисля ли се вече за колеж?
Не, попитах я дали иска да учи в голям държавен колеж, или в малък...
Извинявай, ти кажи.
С майка й я водихме на изток и тя си хареса няколко хуманитарни колежа.
"Уилямс", "Амхърст", "Васар".
Справяш се отлично, оставям те.
Радвам се, че си тук. - Благодаря. А аз - че си тръгваш.
Алис планира ли да посещава курсове за напреднали догодина?
Лиз! - Връщам се.
Благодаря. - Курсове за напреднали?
Тя обича природните науки и си мислех да учи физика при г-жа Аменд.
Да, точно така, чудесно.
Може да го обсъдим и да решим как да кажем на треньорите.
Сега тренира,
но ще се върне към дебатите, щом сезонът свърши.
Може да говорим пак. - Да, ще говорим пак.
Беше толкова унизително. Да, разбирам!
Лиз се разбира чудесно с Алис, но все пак Алис е мое дете.
Всеки, който подхранва в децата ни любов и уважение, заслужава благодарност.
Да, но някой трябва да каже на тази бяла жена да се отдръпне малко.
Трябва да подчертая, че и аз съм бял. - Дума да няма.
Ти също, Пол. - Не, аз съм хубавец с посребрели коси.
Така си е. - Благодаря.
Видях Лиз с Тиа, преди най-малкият й син да замине в колеж.
Типична майка орлица. - Нали?
Трябва да й кажеш да не се изживява като нейно майче.
Ти си майчето.
Аз съм майчето. - По-уверено.
Ти си! - Аз съм майчето.
Ти си майчето. - Ти си майчето.
Аз съм майчето. - Ти си майчето.
Аз съм шибаното майче! - Да. Сега я сложи на мястото й.
Благодаря! Аз съм майчето! - Действай!
Дали ще й го каже в очите? - Не.
Клиентът ми има счупена скула и страда от силен емоционален стрес.
Губим си времето. Не оттеглите ли обвинението в побой...
Откъде-накъде? - Трийсетима свидетели са ви видели
да се отправяте към уважаван психотерапевт
и да му се нахвърляте яростно, без да ви е предизвикал.
Моят клиент е искал да предотврати убийството на терапевта си.
Няма никакво престъпление тук.
И ако ще говорим за вреди, въпросният терапевт ще свидетелства,
че заради жестокия побой, нанесен от клиента ви,
сега той страда от главоболие.
Боли ме, не мога да се съсредоточа, направо ще оцапам гащите.
Господи.
Започна ли срещата?
Да, приятелю, вече говорим. Справяш се чудесно.
Трагедия.
Вървете, вървете...
Ура! Беше невероятно.
Обичам да сплашвам биячи. Такъв е, нали? - Да.
Разбихме ги!
Винаги става на моето.
Той често го казва. - Това е моята мантра.
Страхотно, сигурно имаш голям опит.
Никакъв! Адвокат по имотно право съм. Каква тръпка само!
Аз съм Атикус Финч. Джулиана Маргулис. Ел Удс!
Да го полеем! В някой клуб? Часът е два следобед.
Сладолед? - Съгласен.
Аз не мога.
Сладолед не се отказва. - Знам, но съм на работа.
Но, Брайън, беше наистина невероятен. - Благодаря.
Чакай. Пикълбол довечера. Чакам те в 20 ч. на същото място.
Не мога. - Стига де, ще бъде като едно време.
Знам.
Нали уж сте първи приятели?
Какво стана?
Не знам.
И какво е "пикълбол"?
Най-новият спортен хит в Америка.
Може би за белите.
Да излезем довечера? Не отказвай веднага.
Защо, какво ще има? - Поркане под моста.
Хайде де, буквално всички ще са там.
Марк има хард зелцер и ако се правим, че сме му навити,
ще ни запази с аромат на череша.
И ще се насвяткаме до повръщане.
Не...
Ще бъде забавно, обещавам. Ще потанцуваме, това-онова,
после ще се снимаме размазано и ще напишем:
"Некачествени снимки с качествени приятели".
Не е ли яко?
Не успявам ли да те навия? Моля те.
Чао. - Ще бъде... Чао, ще се видим там.
Съмър е тъпа.
Навива ме за "поркане под моста". - Какво е това?
Събират се и поркат под мост.
Значи името е подходящо.
Държат се адски незряло.
Те са си незрели, тийнейджъри са. Не са преживели трагедия като теб.
Значи са късметлии.
Засега.
Никой не остава незасегнат от живота.
Нито ти, нито аз с треперещите ми ръце.
Но пък имаш избор.
Да оставиш мъката да те удави
или да я пребориш и да изплуваш от другата страна.
Тя ми липсва.
А никой не го разбира.
Познавам един, който разбира.
Един такъв висок и все ми звъни.
Добре го метна.
Сега пък иска да вечеряме.
Кретен.
Не мога изведнъж да започна да се правя, че между нас всичко е наред.
Чувала ли си израза "на час по лъжичка"?
Играй ролята на дъщеря му за час, да речем.
За час?
Терапията не струва.
Това не е терапия. Просто разговори, за които баща ти не бива да знае.
Защо? - Защото ще направи от мухата слон.
И ще тръгне да ме прегръща.
Да, сигурно.
Е, какво мислиш?
Една вечеря.
Вземи сандвичи от онази закусвалня, където правят пиле по нашвилски.
А после отскочи до моста и се възмущавай от тъпите тийнейджъри.
Съмър настоява, понеже ще сме звезди.
Защо?
Заради футболния мач.
Откаченият пациент на татко налетя на бой и сега всички само за това говорят.
Пак ли?
Погледна часовника и сега не дишаш, докато минутата не изтече.
Добре.
Виж, знам, че си внушаваш...
Изтече.
Внушаваш си, че така се пазиш от беди, но това се нарича "магическо мислене".
Харесвам магичното. - И аз, но светът е непредсказуем.
Гарантирам ти обаче, че в кабинета ми е напълно безопасно.
Бъзикаш ли се с мен? - Здравей.
Помоли ме да спася приятеля ти от затвора, което, като по чудо, направих.
Извинявайте, но е сложно.
И после просто си тръгна?
Как смееш, мамка ти!
Извинявам се за грубия език, но съм ядосан. Ще платя за сеанса.
Не на теб. Но на вас ще ви възстановя сумата.
Ще дойдеш да играем пикълбол! - Брайън.
Казах ти, не мога довечера. - Ще отрежеш най-добрия си приятел,
за да пиеш в тъмното уиски от чаша с Дядо Коледа.
Жалка картинка. Просто... жалка.
Държиш се грубо с мен. Не съм го заслужил. Вие също.
Извинявам се отново. Приятен ден.
Дишай, Уоли.
Ще умреш. - Всички ще умрем.
Какво правиш? - Шлифовам камъчета.
Открих страхотен ресторант,
където можеш да играеш корнхоул по време на аперитива.
Да отидем довечера? - Не искам.
Днес е "Тако вторник" и Алис ще дойде.
А, да. Момичето, което не е наше дете. Аз поканен ли съм?
Да, но не идвай.
Радвай се на камъчетата. - Благодаря.
Извинете! Лиз?
Привет.
Здравей.
Габи, нали? - Да.
Не съм те виждала, откакто Тиа...
Как си? - Добре.
Просто минах да оставя баскетболна топка на Джими и Алис.
Той иска пак да играят.
Хубаво. - Много.
Радвам се да те видя. - И аз.
Между другото, Джими все разправя колко много му помагаш с Алис.
За мен е удоволствие, тя е чудесно дете. - Да, така е.
Аз съм й кръстница. - Не знаех.
Да, страхотно. Хубаво е.
А Джими наистина полага усилия.
Иска тя пак да може да разчита на него.
Което е чудесно, нали? - Разбира се.
Всички това искаме, нали? - Да, естествено.
Така че...
Може би всички трябва да се отдръпнем и да ги оставим да дишат.
Колкото повече ти си там, толкова по-малко място има за Джими.
Къде е баскетболната топка?
Оставих я на пътеката пред къщата.
Покажи ми я.
Ти явно никак не се доверяваш на хората.
Покажи ми топката.
Не пляскай пред лицето ми. Не обичам да... Спри. Не пляскай.
Ще ми избият чивиите. Спри!
Не искам да се карам с теб.
Ти се справяш невероятно
и съм сигурна, че Алис много се радва на шибания "Тако вторник".
Може да е професионално изкривяване,
но понеже синовете ти ги няма, вероятно така запълваш празнината.
Но може би трябва да започнем да я запълваме с други дейности.
Виж какво...
Аз просто си седя и шлифовам камъчета.
А ти коя си? - Загрижена приятелка.
Нали уж си й кръстница? Къде беше?
Имам си свои грижи.
Много съжалявам, сигурно е адски тежко. Понеже ние нямаме грижи.
И не се натрапвам. - Значи си съгласна Алис да се отдръпне?
Знам за каква ме мислиш.
Знаеш ли...
Веднъж ви чух с Тиа как говорите за мен пред къщата.
И ти каза: "Тя е такова майче".
Наистина си майче. - Не го каза като комплимент.
Знаеш, че сгафи, нали? - Да.
Защо ме излъга?
Истината беше ужасна.
Това е неприемливо в моята практика.
Кой е най-важният човек в живота ти сега?
Ти. - Не, тъпако.
Дъщеря ти. - Да, това исках да кажа.
Аз съм вторият. - Добре.
Не допускай професионалният ти живот да нахлува в личния.
На Алис й е достатъчно трудно и ще хукне презглава, ако не внимаваш.
Говоря от опит.
Ясно. - Не съсипвай живота й, чу ли?
Едно кимване не стига. Искам обещание. - Добре.
Господи, човече.
Кажи го.
Обещай. - Обещавам.
Това твое ли е? - Не.
Благодаря, Пол.
Оценявам думите ти. Добре.
Хайде де. Пак ли?
Разтанцува ли се?
Доволен си, а?
Греъм, ще ни оставиш ли за малко?
Добре. - Благодаря.
Какво има?
Не може да останеш тук, Шон.
Сериозно ли? - Предупредихме те.
Казахме ти: "Още веднъж и изхвърчаш".
Не е добре за Греъм. - Не беше сбиване в бар.
Преспа в ареста.
Трябват ли ти пари, синко?
Нищо не ми трябва. - Мога да ти намеря пари.
Нищо не ми трябва.
Как си, красавице? - Здравей, Лиз. Ще говоря на английски.
Слава богу. С всичкия си акъл учех френски в училище.
Влизай. - Мислех си тази вечер
да вечерям с баща ми, ако може.
Добре. Чудесна идея.
Непременно. - Дано не си се занимавала.
Не. Хапни с баща си. Поздрави го.
Благодаря ти.
Мамка му.
Копеле.
Здрасти.
Къде отиваш? - Как мислиш? На клуб.
Ще се натряскам.
Не, ще играя пикълбол с Брайън.
Това сандвичи с пиле ли са? - Да. Няма значение.
Да не искаш да вечеряме заедно?
Защото, ако е така, ще се откажа от пикълбола на мига.
Не, вече ти казах, че имам планове. За мен и Лиз са.
Да, естествено.
Няма проблем. За миг се зарадвах.
Рекох си: "Пилешки сандвичи с Алис!".
Върви. Приятно прекарване. - Благодаря. Сигурна ли си?
Да, напълно. Чао.
Чао.
СЪМЪР ХОЛТЪН: ИМА МНОГО ПИЯЧКА ПОД МОСТА, ЕЛА!
О, да.
Поканил си двама. Знаеше, че ще дойда. - Винаги става на моето.
Мразя да го казваш. - Знам.
Да започваме! Ти си с мен, идвай.
Влизай.
Измисли си някаква тъпа игра, за да се измъкне от мен.
Какво е пикълбол?
Най-новият спортен хит в Америка, нищо повече.
Все едно. Не мога да повярвам, че ме заряза.
А ти каза ли му, че искаш да вечеряте заедно?
То беше ясно. Бях донесла вечеря.
...и отново бележи две точки.
Кои са тези?
Стига се озърта, гледай мача. - Бил ли си женен?
Какво? Просто искам да... Добре де. - Не.
Ти си. Браво!
Изяж се.
Супер.
Аз! Брай! Покрий ме.
Пак съм аз. Аз, Брайън!
Заболя ли те? - Не, добре съм.
Ще поговорим ли сериозно?
Не тази вечер. Да продължаваме.
Добре.
Щом ще мълчиш, какво правим изобщо?
Мамка му.
Отбягваше ме цяла година. Искам да знам защо.
Не знам, Брайън. - Знаеш. Просто ми кажи.
Няма значение. Да не задълбаваме. - Кажи ми. Ти потъваше!
Аз се опитвах да те измъкна, а ти просто ме отряза.
Бях твой приятел. Аз съм лъч светлина.
Човешки антидепресант. - Да, знам!
И не ме оставяше да страдам, Брайън.
Трябваше да стигна до дъното, а ти ме дърпаше.
Не проумяваше ситуацията.
Не се засягай, но когато си останал вдовец,
не е гот да си с човек, който натяква как "става на моето".
Разбираш ли?
Жена ми умря.
Не съм казвал, че става на твоето.
Господи.
Това си е моята мантра.
Съжалявам.
Извинявай.
Трябва да вървя.
Добре.
Обичам те. - И аз теб.
До догодина. - Я млъквай.
Какво става? - Алис, спокойно.
Това е Шон. Няма къде да спи.
Шон, дъщеря ми Алис. - Здравей.
Превод на субтитрите Боряна Богданова