Летяхме с частен самолет.
Вече съм директор в компанията. Първият под 40 години.
Но държа да кажа, че и в леглото ме бива.
Шегичка.
Но е напълно вярно.
Ще ме извиниш ли? Май трябва да отида до тоалетната.
Май?
Добре.
Имам коментар. - Какво правиш тук?
Алън, от месеци слушам за страховете ти, че ще си останеш сам.
Описваше ми срещите си с повърхностни жени,
сякаш те са проблемът. - Какво става? Не ми яж картофките.
В психотерапията понякога се оказва, че пациентът е недостоверен разказвач.
И се зачудих дали не ти е сбъркана преценката.
Вече знам. Сбъркана е, Алан.
Върви си. - Вече ще се захванем с истинския проблем.
Онзи, когото слушах да говори, не си ти.
Искам да покажеш на тези жени милия, чаровен
и уязвим човек от сеансите ни.
Тя идва.
Бъди естествен.
Разкарай се! - Естествен.
Плаках четири пъти днес.
О, господи.
ДНЕС В 15 Ч. СТАВА ЛИ? ПОЛ
ДА. И НЕ Е НУЖНО ДА СИ ПИШЕШ ИМЕТО.
Мамка му!
"Мамка му"? Вдигай очи от телефона.
Съжалявам, че влетях в пристройката. - Моля?
Ти определено живееш там, няма причина да си в кухнята ми.
Стандартният сарказъм стига.
Тези увъртания според мен са малко излишни.
Чистех. Стар армейски навик.
Какво стана с орхидеята на плота?
Саксията с набучена пръчка? Изхвърлих я. Реших, че се е споминала.
Реши, че се е споминала?
Да. Приятелка ли ти беше? Моите съболезнования.
Не пипай нищо, което не е твое. - Добре.
Ще я извадя от боклука. - Остави.
Щом си я искаш, добре. Връщам орхидеята зомби.
Да ви помогна с нещо? - Търся едно умряло цвете.
Този боклук не е ваш. - Добре, да започнем отначало.
Аз се казвам Шон, а вие, предполагам, сте Злобина.
Пам. - Пам, познат е на семейството.
Върви да се жалваш в интернет как кварталът върви към разруха.
Той е наш гост, Пам. Носеше му кексчета за "добре дошъл" ли?
Мъжът, почти пребил човек до смърт, живее у вас?
Джими, какви ги вършиш? - Спокойно, Алис няма нищо против.
Имам, но съм съгласна, че Пам е расистка.
Ще се местя в жилище за ветерани. - Не й дължиш обяснение.
Защо аз съм лошата? - Ние с Лиз просто браним квартала.
Замълчи. Не сме в комбина.
Да помагам ли, скъпа? - Не.
Слава богу.
Здрасти, Джими. - Дерек.
Здрасти, Пам. - Не я поздравявай. Не харесваме Пам.
Ясно.
Да го духаш, Пам.
Този е готин.
Аз и Тиа правехме този преход с Габи и съпруга й.
Браво.
Дай знак, ако сърцето ти спре. - Добре.
Само ще повърна.
Здравей. - Брайън.
С баща ми съм.
Гадняр.
Откъде познаваш всички?
Аз живея на две крачки оттук, а никой не ми маха.
Майната ти.
Почти ти помаха.
Как има приятели? Отвратителен човек е.
Но крошето му си го бива.
Хайде да пийнем довечера.
Може да поканим Габи.
Позагубих връзка с нея, откакто ти ме отряза, понеже те подкрепям.
И аз не общувам много с нея напоследък.
Без Тиа за Габи сме дърти досадници. - Какво?
Да й покажем как купонясвахме в колежа.
Е, сега приключваме по-рано, пием по-малко
и не парадирам чак толкова как свалям мадами наред.
Липсва ми Брайън Хетерото.
Ръсеше бисери от рода на: "Вулвите са разкошни".
Не са ли?
Добре са си.
Просто не са основната атракция. - Ясно.
Кръвната картина е добре. Холестеролът ти се е покачил леко.
Нали говорихме да се храниш по-здравословно?
Не те послушах. - Страхотно.
Най-сетне открихме точните лекарства.
Рефлексите и двигателните умения са добре.
Хубаво.
А психически как си?
Знам какво ме чака.
Гледам да не го мисля.
Когато почувствам нужда, пускам любимите си балади
и се потапям в мъката си за 15 минути.
Но звънне ли алармата, отърсвам се и продължавам напред.
ДА. И НЕ Е НУЖНО ДА СИ ПИШЕШ ИМЕТО.
ЧУДЕСНО. ПОЛ
Готина рокля. Какъв е поводът?
Първият ден с новата ми кола. Трябва да съм красива.
Още не съм й измислила име. Мислех да е Сенкогрив.
Всеки знае, че така се казва конят на Гандалф от "Властелинът на пръстените".
Никой не знае. - Това му е готиното.
Мислех си също за Дебора, Милдред и Барак.
Но не знам.
Какво ще кажеш да те закарам на срещата ти по-късно?
Тъкмо ще видиш как върви малката Деби.
Да му се не види. Току-що избрах името.
Не, благодаря.
Днес не ми е до музиката ти.
Хубаво.
Приятен ден.
...историята на момиче,
което проля река от сълзи и целия свят потопи.
И макар на снимки да изглежда тъжно,
обичам безкрайно... Какво, мамка му?
...когато се усмихне.
Дрехите провисват на следващия ден.
Косата ти не е така красива.
Винаги намираш от какво да се оплачеш.
Нова "Тесла", копеле.
Това е историята на момиче,
което проля река от сълзи и целия свят потопи.
И макар на снимки да изглежда тъжно,
обичам безкрайно, когато...
Това майтап ли е?
О, боже.
Колата е чисто нова.
Човече!
Нова кола? Браво. Назад ли даваше?
Не съм виновен аз. Новата кола на Габи има огромна броня.
Значи Деби си го е просела?
Страхотно име, отива й. - Благодаря.
Говори с него. - Не искам.
Знам, но трябва. - Не ме карай.
Голяма скатавка си.
Пол, дали е безопасно все още да шофираш?
Заради паркинсона.
Минах задължителния тест за двигателни умения преди няколко месеца.
Просто съм лош шофьор.
Все пак струва ли си рискът? Мога да те карам до работа.
Изобщо не ти е по път. Съседи сме, мога аз да те вземам.
Сутрин си нетърпима. - Моля? Я пак?
Ще карам сам. - О, боже.
Според мен си забавна сутрин.
Наистина ли? Благодаря. Но следващия път си отвори устата.
Съжалявам.
Ще закарам колата на сервиз. После ти ще ме вземеш.
Защо мислят, че е заради паркинсона?
Защото може да наруши пространствената ориентация.
Кофти. - Не е кофти, защото не беше заради това.
Имах предвид, че някой ден ще стане кофти.
Благодаря за разяснението.
Вечеря ли с баща си?
Ако седнем да вечеряме сега, той ще се държи като пълен идиот.
Възможно е, често му се случва.
А може аз да сгафя. Не съм добра компания точно сега.
Ти го каза.
Дори не предложи да ме почерпиш.
Всичко ме дразни. Даже изхвърлянето на саксийно растение.
Дори не беше любимото на мама, но си представих как го полива.
Тъгата се промъква умело.
Изневиделица.
Искам да пробваш нещо. Отнема около 15 минути.
Ще ми кажеш ли, или...
Малко ми е пресъхнала устата.
Гепих ти храната.
ГАБИ: НАМЕРИХ СИ ПРЕВОЗ. БЛАГОДАРЯ!
Супер си.
Знам, че много държиш на тези тренировки,
но нещо ми е напрегнато.
Може ли да тръгнем по-рано? - Става.
Здравейте. - Здрасти.
Това ново ли е? - Джими ме кара да се бия за пари.
Не е вярно. Това си беше бой по взаимно съгласие.
Звучи забавно.
Не знам какво си намислила, но видях една приятелка да върши глупости
и трябва да говоря с нея, така че друг път.
Просто дойдох да се извиня за тази сутрин.
Ще спра да се меся в живота ти. - Благодаря ти, Лиз.
Мислех, че ще се зарадваш повече.
Както вече казах, малко съм напрегнат,
пък и хич не вярвам, че някога ще спреш да ми се месиш.
Кълна се в живота на сина си.
На кой? - Ти избери.
Конър. - Не. Той ми е най-свестният.
Ти само гледай - никакво месене повече.
И все пак...
Какво за приятелката? - Имаш проблем, Лиз.
Беше майтап. Лека нощ.
Ако се обърнеш сега, ще ти кажа за приятелката.
Пак ще говорим.
Здравей. - Джули, благодаря, че дойде.
Какво е толкова спешно? Тръгнах си от среща.
Явно компанията не си е струвала чак толкова.
Не е лъжа.
Виж, искам пак да мина шофьорския тест.
Защо бързаш? - Огънах една броня.
Моля те, за мое успокоение.
Добре, идвай.
Хората не се ли издокарват за среща?
Дали апаратурата ще сработи, като си с ежедневни дрехи?
Млъквай.
Никога не съм играл, но ще се пробвам.
Щом си "девствен"... - Не бих казал.
Нека те инструктирам.
Вкараш ли го, трябва да извикаш: "Вътре е!" с все сила.
Ще бъде забавно. - Много.
Кой те взе днес?
Моля? - Заради колата.
Кой те закара накрая? - Нико.
Нико е върхът.
Да, така е. - Върхът на върховете.
Дума да няма, велик е.
Сигурно е страхотно да си с такъв невероятен мъж.
Навит ли си му?
Видях те да се целуваш днес. - Виж, Джими...
Не е изневяра. - Нима?
Доста приличаше на изневяра. Хайде стига. Показвам.
Не прави така.
Прибери си езика. - Какво става, по дяволите?
От доста време исках да ти кажа.
С Нико се развеждаме.
Вътре е!
Аз го научих на това.
Мамка му.
Сравнено с твоята трагедия, това е нищо. Разделяме се приятелски.
И Нико е напълно свободен, ако ще го сваляш.
Господи.
Той как се справя с въздържанието?
На приливи и отливи, както обикновено.
Но чувствам облекчение, че това вече не е мой проблем.
Съжалявам, Габ. - Не, стига. Не гледай тъжно.
Така си гледам. Като умърлушен вдовец.
Кажи нещо весело. - Спечелих от тотото.
Слава богу.
Не ме мисли. Радвай се за мен.
Вътре е!
Той подучи целия бар.
Вътре е!
Супер, браво на вас, хора.
Станах техен идол.
Току-що казах на Джими, че се развеждам.
Габи... - Не, тя е доволна.
Честито тогава. Изглеждаш прекрасно. - Благодаря.
Ще се скъсаш от секс. - Да.
Ето така се прави.
Здравей.
Здрасти. - Добре ли си?
Да.
Пробвам едно нещо. Отдавам се на мъката за 15 минути на ден.
За да си я излея.
Както аз пишкам преди лягане, за да спя спокойно.
Не го ли правят само старците? - Важи за всяка възраст.
Ясно. - Добре. Обичам те.
Бъди смел! Мамка му.
Всеки път.
Мамка му.
Гореща е.
Може ли малко?
Да. Искаш да хапнеш.
Оценявам усилията ти да се сдържиш. - Много е трудно.
Прекалено е. - Да, знам.
Не мога да повярвам, че се чака за жилище.
Не се тревожи. Ще останеш при мен, докато измислим нещо.
Благодаря, братле. - А аз ти благодаря, че ще закараш колата.
Трябва да тренирам, позагубил съм форма. Коремът ми е омекнал.
Какво, кимна ли?! - Не.
Трябва да кажеш: "Не, изглеждаш страхотно".
Не, изглеждаш страхотно.
Късно е вече. Ще го обсъдим на следващия ни сеанс.
За бога, Пол!
Пак минах шофьорския тест.
Супер. А аз оцапах гащите.
Угаждаш ли още на хората?
Напълно спрях да се стремя другите да са доволни.
Всъщност лъжа. Казах го, за да те зарадвам.
Но съжалявам. И сигурно ще ти пратя извинение.
Грейс, не се вини, справяш се чудесно.
Поставяш граници, независима си. Грижиш се за себе си.
Във Ванкувър си печена.
Стига. Не. Но съм ти благодарна, че ме накара да напусна Дони.
Постижението е твое, не мое. Гордей се със себе си.
Добре. Гордея се. - И поработи върху угаждането.
Майната ти. Шегувам се. Аз не угаждам на никого. Чао!
И затвори. Добре.
Ани, влизай, сега идвам.
Джимка! Как е? Здрасти. - Здравей.
Подписах документите за развода. Вече е официално.
Страхотно.
Казах на Брайън, че ще е срам за гей общността, ако не се видим пак.
Довечера ще го полеем у дома.
Ще дойдеш ли? - Парти за развода.
Първо трябва да зачета купона на приятел с мозъчен тумор.
Черен хумор! Но няма да ми развалиш настроението.
Ще се видим после, чао.
Ани, ето ме.
Може ли да поговорим? - Казах ти, минах теста.
Не ми чети пак конско.
Става дума за Габи. - Аз пък се бях настроил за караница.
Да, усетих.
Ако ми пишат двойка, мама ще ми спре противозачатъчните.
Но най-гадното е, че ако спра да ги пия, акнето ми пак ще избие.
То си е противозачатъчно.
Глупости. Момчетата изобщо не гледат лицето.
Знам.
Не влизай вкъщи. И защо пак си тук?
Няма свободни жилища, така че ще поостана още.
Страхотно.
Аз пък се радвам, че си тук. Казвам се Съмър. А ти?
Не.
Поне опитах.
Какво? Сладур е. Аз бих го настанила в моята хралупа.
Какво каза?
Трябва да се снимаме веднага.
Боже. - Сладурско.
Господи.
Габи ме кани на парти за развода си.
Е, и? - Не ми се ходи, тя се преструва.
Уверявам те, че тя наистина се развежда. - Ядосвам се.
Логично. Разводът влияе най-тежко на колегите.
Тя отрича реалността. Държи се така, сякаш е на седмото небе.
И знам какво ще кажеш. - Не знаеш.
Дразня се, защото тя решава за брака си,
а аз нямах този избор. - Добре, позна.
Стига, момче, не може да диктуваш на хората как да скърбят.
Габи се прави, че не й пука. Нейна воля!
Аз пък беснея известно време, преди да осъзная истината,
но после я приемам геройски.
Ти обаче един бог знае как скърбиш. Още дори не си започнал.
Какви ги говориш? Скърбя вече цяла година.
Не. Вцепенен си.
Дрога, алкохол, жени.
Казах ти, че спрях.
Да, но взе да се месиш прекалено много в живота на пациентите си.
Не мога да отида довечера с усмивка на лице.
Тук не става въпрос за теб, а за нея.
Ти ще ходиш ли? - Не съм поканен. Слава богу.
Но ще ти кажа един номер, който помага.
Отнема около 15 минути.
Пусни си адски тъжна песен и просто се отдай на чувствата си.
Сири, пусни "Знам края" на Фийби Бриджърс.
Пускам "Знам края" на Фийби Бриджърс.
Знам, че си скептичен.
Но ще се получи, ако отвориш душата си и поне веднъж проявиш смелост.
Майната ти, Фийби Бриджърс!
Майната ти, Фийби Бриджърс.
Мамка му!
О, боже. Много съжалявам. Как така вече сте облян в сълзи?
Не, още преди това плачех.
Сладко кученце. Има ли си име?
Дерек го кръсти Говньо.
Да. Прилича на плъх и си яде говната.
Тя разбира. Осиновителите ще му сменят името.
Или пък не, пасва му. - Ще дойдеш ли на мача ми?
Разбира се.
Гладен ли си, миличък? Хапна ли достатъчно говна?
Съседката ти постоянно ли се върти тук?
Да, заместваше майка ми доста време, та й подхвърлям кокал чат-пат.
Гледай. Лиз!
Забравих да ти кажа, че имам шестица на доклада по история.
Страхотна си. Знаех си, че можеш.
Няма доклад.
Извинявай, че останах. - Нищо.
Не е нищо.
Проблемът не е в теб. Аз не съм съвсем наред.
Бях в настроение, приятелката ми качи моя усмихната снимка,
почувствах се виновна и...
Сякаш нямам право да се усмихвам.
Шантава работа.
Разбирам те.
Само не изхвърляй повече растения.
Съжалявам.
Но орхидеята беше по-умряла и от майка ти.
Какво рече?!
Това е брутално!
Какво ти е това на лицето? Усмивка ли е?
Не знаех, че имаш зъби. Вечно намусената.
Сега аз съм Алис и не се усмихвам.
Габи! Ето ме.
Аз казвам "раз", ти казваш "вод". Раз...
...вод.
Не беше нужно да се преструваш пред мен. - Не се преструвах.
Мисля, че се чувствам виновна.
Ами ако всичко това пак срине Нико?
Решението е лесно. Захвърляш щастието си и оставаш с него завинаги.
Печелиш, ще се разведа. - Ура.
Поредната ми победа.
Знаеш ли кое е най-лошото? - Не, кажи ми.
Няма значение. - Недей така де, кажи.
Просто...
Тиа ми липсва.
Ще ми се да беше тук сега.
Вместо теб.
Какво?
Не исках... Ти си свестен, но тя беше мой човек.
Споделяхме си всичко. Знаеше как изглежда пишката на Нико.
И аз знам как изглежда твоята. - Хубаво.
Липсва ми ужасно.
С теб не мога да говоря за такива неща. Не е редно.
Няма проблем.
Загуби най-добрата си приятелка. Аз съм насреща.
Дай прегръдка.
Значи знаеш как изглежда пишката ми? - Да.
Ехо! Хайде на купона.
Шапката май е в повече.
Тя как я описа?
Ей такава.
Всъщност е така. Сочи на изток.
Това не е по-добре.
Благодаря, че пазарувахте при нас.
Приятна вечер.
Привет. Не знам дали ме помниш. - Здравей.
Подскажи ми. - Гледахме "Супербоул" у Джими.
Съседката. Много се гордееш с бисквитите си.
Лиз.
И бисквитите ми са идеални. - Добре...
Алис ми споделя за разговорите ви.
Смята те за много умен човек. - Такъв съм.
Много се привързах към Алис. Може би прекалено, не знам.
Както и да е, има нещо, което ме тревожи,
но не мога да говоря с Джими, твърде много му се месих напоследък.
Дори не мога да си го представя.
Може да си внушавам. Той е там само от няколко дни.
Но ги видях заедно и ми се стори, че флиртуват.
Кажи ми, че всичко е наред.
Всичко е наред. - Наистина ли? Чудесно.
Нямам представа за какво става дума.
За онзи Шон, който живее у тях.
Не знаех. - Да му се не види!
Здрасти, Пол. - Пациент живее в дома ти?
В пристройката. - Помниш ли какво ми обеща?
За Алис, да.
Обеща да не допускаш бунтарските ти терапевтични методи
да й съсипват живота.
Толкова ли е трудно да я поставиш на първо място?
Честно ти казвам, писна ми от теб.
Писнало ти е... Какво ще рече това?
Ще реша. Знам само, че не си говорим.
Ще ми позволиш ли само да ти обясня?
Ало?
Ще ми мълчиш ли сега? Осъзнаваш ли колко е детинско?
Не ми дреме. Довиждане.
Не, чакай малко.
Ядосан си ми, така ли? Сякаш ти не ми се бъркаш.
Откъде й е хрумнало на Алис онова за 15-те минути?
Знам, че говориш с нея зад гърба ми, Пол.
И какво от това? Имаш да ми казваш нещо ли?
Да, ще ти кажа.
Благодаря.
Хубава е.
Здрасти. Искаш ли торта?
Лиз я донесе за шестицата ми на въображаем доклад.
АЛЪН: БЕШЕ ПРАВ. ЩЕ СЕ ВИДИМ В ЧЕТВЪРТЪК.
Да хапнем торта.
Пол?
Ти сериозно ли?
Заключвай си колата. Всеки дърт психар може да влезе.
Не бива да нахълтваш в "Теслите" на чернокожи жени.
Нещо против да ме караш до работа отсега нататък?
Минах шофьорския тест, но искам сам да преценя кога да сляза от коня.
Като герой.
Искаш ли да поговорим? - Не.
ДЖИМИ ЛЕЪРД
Пол, Джими е. Пак не приемаш разговора, а?
Разбирам реакцията ти, но драматизираш.
Алис и Шон се разбират чудесно.
Аз започвам да се съвземам. Пациентите ми са добре.
Подходът ми наистина действа.
Ще ти звънна пак.
Хайде! Побързай.
И таз добра.
Превод на субтитрите Боряна Богданова