Привіт, це Ґрейс. Залишіть повідомлення.
Алло, Ґрейс. Це знов я, Джиммі. Але ви й так це знаєте.
Тому й переадресовуєте на автовідповідач.
Передзвоніть мені. На все добре.
Доброго ранку, Дереку.
Доброго, Джиммі.
Що ти там робиш?
Ліз окупує зранку ванну кімнату, тож іноді я виходжу посцяти сюди.
Непоганий день, щоб подзюрити під дощем.
Розкішний.
І вітер, по-моєму, східний.
Чув, ти ходив у бар, де грають у корнгол.
Сподобалося? -Було непогано.
Випивка нормальна, а страви так собі.
І є дві платформи для корнголу. -Дві? Клас.
Дереку, ти знов пісяєш на балконі?
Ні, з Джиммі розмовляю.
Ти що, залицяєшся?
А тобі хотілося б, Джиммі?
Він злиться на мене?
Та ні, тобі пощастило.
Це добре. Більше не пісяй на квіти.
Ну покропив трохи. -Перестань.
Трохи покропив.
Це на знак вибачення. Я не хотіла тебе викривати.
Коли я зустріла Пола, думала, він знає, що Шон живе тут.
Так. Ти мене підставила.
Не страшно, але то була підстава.
Проїхали, але ти мене підставила.
Вибач.
Ненавиджу незаслужено створювати людям проблеми.
А якщо заслужено? -Тоді це найулюбленіше.
Не парся. Пол не вміє довго на мене сердитися. Скоро відійде.
Рада чути. До зустрічі. -Давай. Але ти мене підставила!
Та зрозуміла.
Так. Буду радий зустрітися.
Приходь до мене на роботу, а потім поїдемо до мене.
Добре. До зустрічі. Бувай, кицю.
Що ще за «киця»? Вона сексапільна?
Це моя дочка.
Винна, вибачай.
А вона одружена? Після розлучення
я не проти спробувати щось новеньке.
Жартую. Хочу, щоб ти зніяковів.
У тебе добре виходить. -Дякую. Сідай у машину.
А поставиш оту класну пісню?
З чого почнемо?
Нащо приходити аж сюди, якщо ми можемо поговорити вдома?
Шоне,
тут мій нотатник.
ПРАВДИВА ТЕРАПІЯ
Ти казав друзям, що поки що живеш у мене?
Ні. Вони оторопіють, узнавши, що я живу у свого психотерапевта.
Так. Визнаю, це дико.
Мушу сказати, що ти більш усміхнений і бадьоріший.
Копнімо глибше? -Ні.
Вибач. Прозвучало, як питання. Винен.
Я хотів знизити наприкінці голос. Копнімо глибше.
Шоне, ми ще не говорили про твою службу в Афганістані.
Не брехатиму, Джиммі. Я чудово почуваюся.
Розумієте? Нащо це псувати?
Така вже в мене робота. Я ж фахівець з того, як усе спаскудити.
Закінчив університет «Устромляння носа не у своє діло».
Узагалі-то це коледж. Усе, усе.
Не можна довіку уникати цієї теми.
Я ще не готовий.
Ясно.
Дякую. -Ще дійдемо до цього. Я не тиснутиму.
Побачимося вдома.
Вітаю, я Ґабі. Я психотерапевт.
Спершу вас записали до мене,
а я віддала вас Джиммі.
Ясно. -Так.
То як там ваша терапія?
Добре. Спершу я був не в захваті,
а тепер втягнувся.
Рада за вас.
А чому ви віддали мене йому?
Якщо чесно, я відчула, що ви знайдете спільну мову.
І, може, один одному поможете.
Круто. Завжди мріяв допомогти багатенькому білому середнього віку.
Треба ж і іншим помагати.
Доброго ранку. Ти картопляна душа?
Ні, Поле. Я сильна чорношкіра зріла картопляна душа.
Що тут у тебе?
Мені доставили цілу гору картоплі.
Тобі тепер продукти прямо на роботу доставляють?
Я маю чимало запитань.
Ти таємний шеф-кухар? Ти тут готуєш? Навчиш мене?
Тобі потрібна картопля чи ні?
Що мені з нею робити?
Якщо ти роздаєш картоплю, то я візьму.
Лови. І ще одну. -Круть.
У мене щойно була терапія з Шоном,
і мені здається, що пора вже витягати на поверхню його ПТСР.
Але він не хоче про це говорити.
О, так. Серед ветеранів таке не рідкість.
Цікаво, коли він нарешті буде готовий відкритися?
Відповідь проста: ніколи.
Ти облажався. Збудував з ним дуальні стосунки.
Він вважає тебе другом і сусідом по дому, а не психотерапевтом.
Як думаєш, а поможе, якщо я попрошу його переглянути наші ролі...
Вибач. Ти що, на мене подзижчав?
Так.
Я казав тобі не перетинати межу з пацієнтами, а ти все одно перетнув.
Як знаєш. Та це не означає, що я маю це схвалювати.
Я не говоритиму про це з тобою.
А про картоплю, значить, говоритимеш?
Цілий день. Смачної бульби.
Вари її, смаж,
потри, щоб розпалити вогонь. Мені плювати.
Я погризу її, як яблуко, Поле.
Перестань.
Гав.
Електроліти.
Я й не питав.
А він тут чого?
Нова рослина? Це папороть? Чи...
І гадки не маю. -Ясно.
Ну нехай.
Чого ви тут?
Я привіз правки до плану передачі майна,
бо минулі три роки ви не відповідали на мої дзвінки, імейли та смски.
Нема чим пишатися.
Переглянемо зараз?
Зараз непідходяща мить. Приїжджає моя дочка.
Таткова дівчинка! Яке чудо.
Нічого не скажете? Ну добре.
Вона виступає з доповіддю про альтернативні види енергії.
Матиме коротке «вікно»,
тож приїде до мене всього на кілька годин.
Яка випадковість! Моє улюблене слово.
Я почекаю її, щоб вона підписала медичну довіреність.
Це навряд. -Що? Ні.
Зважаючи на ваш діагноз, не раджу з цим зволікати.
А адвокатську таємницю зберігають лише юристи-криміналісти
чи й липові юристи?
Майнове право справжнє. І я справжній адвокат.
То так чи ні? -Так.
Завіса мовчання.
Меґ не знає про мою хворобу Паркінсона.
Ви з нею не ладнаєте?
Завіса мовчання.
Не кажіть так. -Не буду.
Коли вона була мала, ми з її мамою розійшлися.
Вони переїхали на східне узбережжя. І ми рідко бачилися.
Було важко підтримувати зв'язок.
Чому? Тоді ще не було телефонів і літаків?
Вибачте. Ви про особисте, а я псую мить.
Самоаналіз – ваша найкраща риса.
По-вашому, треба зробити це зараз?
Так.
Добре. Я їй розкажу й попрошу підписати папери.
Чудово. Надішлете папери поштою
чи самі завезете мені на роботу?
Ні, хай краще хтось заїде їх забере
і позбавить мене мороки. -Добре.
Та я можу попросити свого асистента Кевіна.
Кевіне!
Кевіне.
Кевін – це я, так?
Вас зрозумів. До зустрічі.
Дякую, що прийшли.
Я з радістю. -Без попередження.
Я попереджав: дзвонив і писав імейли та смски.
Тож...
Привіт, кицю. -Привіт.
Я почула удари м'яча. Кидай. -Добре.
У яблучко! -Троє синів.
Сьогодні Коннор приїздить з коледжу.
Переказуй вітання. -Перекажу.
Привіт, Ліз. -Привіт, Ґабі.
Ми з Еліс зібралися пограти новим м'ячем, який я їй подарувала.
А, точно.
Пам'ятаю. Ти казала, що купила їй новий м'яч.
Так. -Славно.
Цікавої вам гри. -Дякую.
Дуже рада тебе бачити.
І я тебе. Взаємно.
Прикольні кросівки. -Дякую. Це «джордани».
Як круто. -Так.
Бувайте.
Було приємно. -А мені як.
Офігіти. Ви ж одна одну ненавидите.
Замовкни й кидай м'яча.
Влучила.
Прийшли. Роззуєтеся?
Це не ОКР, просто я жила в Японії...
Ви ж казали, що не виїжджали з Пасадени.
Ну добре. Це ОКР, але японці ж не дурні.
Як скажете.
Роззувся.
Я сідаю на диван у тих самих джинсах,
у яких сидів на лавці в парку. Ви ж не проти?
Тепер ви. -Треба перевдягтися в домашнє.
А на мені вуличне. Я так не можу.
Це... -Можете.
Ідіть сядьте біля мене. Сідайте. -Добре.
Розплющте очі. -Я боюся.
Знаю, але я поруч з вами.
Як вам? -Нормально.
Чорт, Воллі.
Схоже, ви можете будь-що зробити.
Ви неймовірна, Воллі.
О, ні. Стоп. -О господи.
Такого я не чекав. -Простіть!
Я така ідіотка.
Не панікуйте. -І що я собі думала?
Я неправильно вас зрозуміла. Ви прийшли
в мій дім і назвали мене неймовірною, а я не неймовірна. Це...
Стривайте. Ви неймовірна, Воллі.
І я... Ні, Воллі. Тільки не знову. -Що ж це таке?
Це найгірший день мого життя.
До цього найгіршим був, коли я всралася в крамниці
і про це всі дізналися. А тепер найгірший цей.
Я в паніці! -Не панікуйте. Знаєте чому?
Бо таке постійно буває. -Справді?
Ні, таке в мене вперше. Але між нами все нормально.
Боже мій. Я хвора дебілка. -Неправда. Ви не дебілка. Перестаньте!
Не страшно, бо я пишаюся нашим сьогоднішнім досягненням.
Чорт забирай і хай йому грець.
Послухайте, не засмучуйтеся.
Я здаюся засмученим? -Ні.
Та я вам не вірю. Ви так пильно на мене дивитеся.
Бляха!
Ви забули свої кросівки. -Дякую.
Тому й кричав: «Бляха!» -На все добре.
Я СЬОГОДНІ ПРИЇЖДЖАЮ ДОДОМУ. КОЛИ ТИ ВІЛЬНА?
На. -Дякую.
Що це за Коннор?
От пронира. -Знаю.
Син Ліз.
Ой боже. Ну звісно, в неї є син Коннор.
Приїде з коледжу.
У коледжі вчиться? -Так.
А він сексі?
Цьомнеш його при зустрічі?
Ми вже цілувалися. -Он як?
Так. -І до якої дійшли бази?
Я йому дала.
А, до останньої. -То була моя ініціатива.
Ми робили уроки в кімнаті Коннора, а Ліз готувала лазанью.
І я сказала:
«А втратьмо цноту й нарешті з цим покінчимо».
А він мені: «Давай. Запалити свічку?»
Ой, ні. Коннор, тільки не свічку. -І не кажи.
Але то пусте. Добре, що ми це зробили.
Це чудово. -Так.
Мама говорила з тобою про секс?
Казала, що треба потім попісяти?
Казала? Прекрасно. -Так.
Мама все мені розповіла.
Про протизаплідні й про емоційну готовність.
І ще сказала, якщо пеніс якийсь дивний,
не гріх і передумати. -Чистісінька правда.
Бо на світі стільки дивних пісюнів.
Твоя мама була найкраща.
А вона казала, що якщо все затягується,
то можна кінчити пальцем у дупу?
Не зрозуміла, що?
У його дупу чи мою?
Як захочеш.
Вітаю. Вибачте. Я шукаю Пола Роудса.
Отам за рогом кімната очікування.
Клацніть – і він знатиме, що ви там.
Я не пацієнтка. Він мій тато. Я Меґ.
Очманіти!
Ви Меґ з Коннектикуту.
Вітаю. Ого. А я Джиммі.
Джиммі з Пасадени.
Хай так.
Приємно познайомитися. -І мені.
Я стільки про вас чув. Не дуже багато, а хотілося б.
Кабінет Пола поряд.
Дякую. -Нема за що.
А чому у вас на столі картоплини?
Ваш тато жбурнув ними в мене.
То ви дружите? -Важко сказати.
Так, розумію. -О, так.
Одна картоплина надкушена.
Він так мене розізлив,
що я пасивно-агресивно її надкусив, як яблуко.
Поле, дивися, кого я знайшов.
Привіт, тату. -Меґ.
У тебе чудова дочка, Поле.
Мені аж полегшало, що ти так вважаєш.
Уїдливий тип.
Я вважаю, ніхто не має права вставати з-за столу,
поки всі не доїли. Згодна? -І не кажи.
Триразове харчування. З перекусів.
Про що теревените? -Про жіночий оргазм.
Його не існує.
Слава богу ти посміялася з жарту.
А чого про це зайшла мова?
Власне, він може в цьому помогти.
Дай йому побути кльовим татом.
У мене був такий паршивий день.
Ви не уявляєте, як я хочу побути кльовим татом.
Я зможу. Я впораюся. Давай.
Ну добре.
Я розповідала Ґабі,
що перед тим, як Коннор пішов у коледж, ми з ним переспали.
І ти сама цього хотіла?
Так.
У тебе був захист?
Аякже.
А в нього?
Так.
Як добре, що ви мені розповіли.
Дякую, кльовий тату.
Я не зміг.
Добре, що ти йому розповіла.
Серйозно? Чому?
Бо тоді довелося б мені.
Джиммі.
Ісусе, ти всюдисуща.
Якби ж.
Ти в порядку?
Не зараз, Ліз.
Я ж бачу, що ти чимось засмучений.
Агов.
Є хто? -А ти ніяк не вгамуєшся?
Завжди пхаєш носа.
Ну добре. Давай, Ліз.
Ти ж постійно критикуєш мої методи виховання?
Ага. -Ага.
Угадай, що я дізнався?
Хтось переспав з Еліс.
Не можу сказати хто, бо не хочу підірвати її довіру.
Сама здогадайся.
Коннор.
Ой боже.
«Ой боже». І все? «Ой боже»?
Не знаю. Це логічно.
Вони часто бували разом.
Тобто... -Ліз, у мене голова розколюється.
І останнім часом саме через тебе.
Окрім того разу, коли я вдарився об шафку.
Але решту випадків – через тебе. От спасибі.
Спасибі, що моя донечка не вилазила з твого дому.
Я такий вдячний. Вона була вразлива. А твій син нею скористався!
Це несправедливо. Коннор не... -Я ще не договорив.
На роботі сьогодні теж була лажа.
Одна пацієнтка мене уникає.
Другий – не відкривається, а третя – зі мною поцілувалася.
Знаю, Ліз, ти не психотерапевт,
але це повна лажа.
Зазвичай я порадився б з Полом.
Але через тебе він тепер говорить зі мною лише про картоплю!
Ти ж мені це простив!
Тебе неможливо простити.
Будь по той бік паркана, Ліз.
А знаєш, відтепер тобі заборонено заходити в мій дім.
Заборонено? -Заборонено!
Тобі заборонено, і я тобі не прощаю.
А тепер я піду всередину, бо ходжу туди-сюди й тупочу.
І я страшенно злий!
Джиммі. -Я такий злий, Ліз.
Хоч що ти шукаєш, тут цього нема.
Агов. Мета Ліз?
Мета Ліз, ти тут? Мета Ліз.
Тут її нема! Знайди власну мету й власних друзів.
Бляха, Ліз. Живи своїм життям!
О, чу... Чудесно.
Як там мама? -Прекрасно.
Їздить по Європі зі своїм чоловіком.
Цього треба знати на ім'я? -Вони шість років як одружені.
Хай буде просто «чувак».
Я привезла тобі нову фотографію Мейсона.
Ого.
Який красень. -Так. На батька схожий.
Ні. На тебе.
Це я й сподівалася почути. -Красень.
Так. -Приймаю комплімент.
Стільки часу минуло.
А давай наступного місяця я знайду час
і побуду трохи з вами.
Так, було б...
було б супер.
Але Мейсон буде в таборі з лакросу,
та й з нами живе мама Дейва, поки в неї не загоїться нога.
А що з її ногою? -Ніхто не знає.
Я б дуже хотів частіше з вами бачитися.
Добре. Ми знайдемо час.
Таксі під'їжджає.
А як решта? Ти добре почуваєшся?
Ти здоровий?
Усе чудово.
Це тішить. Ти й досі зустрічаєшся з викладачкою історії мистецтва?
Ні. -О ні! Чому ви розійшлися?
Вона була приємна. -Вона тягла мене на «Burning Man».
Як вона посміла?
Давай я... Поки не поїхала, я все приберу.
Я сам. Хай буде. -Точно?
Точно. Дякую. -Бувай.
Бувай. -До зустрічі.
Хочеш, я наб'ю Джиммі?
Ні, не треба.
І добре, бо він мені подобається.
Привіт! Ось і він. Як життя? -Привіт, тату.
Привіт, мамо. -Привіт.
Довгенькі обійми.
Просто я рада тебе бачити.
І готую на вечерю твою улюблену пасту.
Я хотів посидіти в джакузі,
а потім поїсти з хлопцями тако й піти до Тео.
Як скажеш. Розважайся.
А як звати нового песика? -Лайнощур.
Хто тут гарненький Лайнощур? Ти.
Такий кумедний.
Добре, що приїхав. Йому треба підстригтися.
Що?
Я ще не бачив, як дорослий чолов'яга стрибає на батуті.
Навіть у «Цирку дю Солей»?
Відскок від колін.
Ого.
Я намагаюся випустити гнів, що в мені кипить.
Ясно. Я можу допомогти?
Так.
Що сталося в Афганістані?
Що?
Якщо не розкажеш, я не зможу тобі помогти.
Набридло, що ти тримаєш усе в собі.
Поговорімо про це.
А як же ваше «я не тиснутиму»?
Не знаю. Давай.
Мені потрібна перемога.
Що скажеш?
Пішли ви. Ось що я скажу.
Пішов я? -Ви чули, Джеймсе. Пішли ви.
А знаєш,
якби я не був твоїм психотерапевтом, я б теж тебе послав!
А я вмію отак. Можу і стрибати, і робити отак.
Я стрибаю. Стрибки з факами.
Привіт, Ліз.
Привіт.
Привіт, Ґабі. -Прикольно.
І як ти це робиш?
Як поліруєш камінці?
Виходжу на прогулянки,
шукаю агат, приношу його додому, мию,
відбираю найкрасивіші, розпилюю,
місяцями полірую,
а потім кладу в скляні банки у ванній кімнаті,
бо вони сяють, коли на них падає світло.
Ясно. Для тебе це свого роду медитація.
Ні. Не медитація, а камінці.
Чого прийшла?
Я випадково почула, як Джиммі
на тебе гримав.
Ти на це не заслужила.
Усі мене сприймають суто як матусю. А я не лише матуся.
Я крутезна.
Я фотографую тільки на плівку.
Усі хочуть мої плейлисти.
Я маю крихітні татуювання.
Оце моє улюблене. Бельгійський лофер.
Воно офігенне, Ліз.
Дякую. І в мене є подруги.
Просто моя найліпша подруга розлучилася і переїхала в Австралію.
Ми підтримуємо зв'язок,
але я ніколи не знаю, котра там година.
А ти? -Ні. Та й кому яке діло?
Але я не сумую, бо в мене є Дерек.
А я так його люблю. Але він скоро виходить на пенсію,
тож я можу любити його лише одну годину 45 хвилин на день.
Він ходить за мною хвостом з кімнати в кімнату
й питає всякі дурощі про наш будинок.
Може, я і справді трохи захопилася вихованням Еліс.
Може, й так. Я просто не розумію,
як те, що я взяла на себе піклування про дівчину-підлітка,
про яку ніхто більше не дбав, робить мене зміюкою.
Це все занадто.
Не хочеш напитися? -Ще питаєш.
Я повинна зізнатися. Я збрехала.
Не було ніякого баскетбольного м'ячика.
Дякую. І я збрехала.
Полірувати камінці – це таки медитація.
Знаю, дорогенька. -То й добре.
ЕЛІС ПРИВІТ. ЯК ТИ?
ВІДМОКАЮ В ДЖАКУЗІ. ХОЧЕШ ПОТУСИТИ?
НІЧОГО ТАКОГО
Я знаю, що ти зробив.
Я приніс усі бланки медичних довіреностей.
Решту паперів я підписав.
Отже, ви їй не сказали?
Це не так просто.
Он як?
Не всідайтеся. Ми ж закінчили. -А й точно.
Я, звісно, не психотерапевт, але вже стикався з таким
у багатьох клієнтів. -Невже?
І... Можна щось скажу?
Кажіть. -Можна мені...
Можна мені... -Господи. Сідайте.
Дякую. Я...
Якщо ви переживаєте, що вона не захоче піти вам назустріч,
краще з'ясувати це зараз.
Я не через це переживаю.
Через що ж тоді?
Ідіть уже. Дякую. -Так.
Оцей шматочок підходить сюди. Вибачте.
Вибачте, містер Лерд.
Ми використовували захист.
Це чудово. Приємно чути. -Класно.
Ми робили уроки, й це просто сталося.
Ще й з подробицями?
Вона така красива й прикольна.
І дуже наполеглива. Розумієте?
Вибачте.
Ти не зробив нічого такого, Конноре.
Те, що мені це ой як не до душі, не означає,
що ти зробив щось не так.
Дарма я не спитав вашого дозволу. -Не починай.
Давай без цього. Ні.
І...
вона не відповідає на мої дзвінки та смски.
Передасте їй, що я не можу викинути її з голови?
Без шансів.
Мені... Іду. -Ще думаєш.
Для неї це ретрит. -Ліз.
Що?
Прости. Я перегнув палицю.
Прощаю.
Просто в мене був паскудний день.
І в мене.
Ліз, а я тобі хоч подякував за все, що ти зробила для Еліс?
І для мене.
Ні.
Дякую тобі.
На здоров'я.
Ти молодець, Джиммі. Іди випий з нами.
Іди до нас.
Ми з Дереком думали, що Коннор втратить цноту
не раніше 30 років.
А Коннор був іншої думки.
А знаєш,
по-справжньому непокоїтися варто про Шона.
Згодна з тобою.
Між ними є зв'язок. Я бачила. -Так.
Шон – хороша людина.
Він не такий. Тож... -Річ же не в ньому.
Послухай, Джиммі. У тебе дочка-підліток.
Ми теж були в її віці. -Так.
І збуджувалися на раз-два.
На раз-два.
Сам подумай.
Чорношкірий красень зі шкірою кольору какао так і муляє очі
у твоєму будиночку біля басейну? Ще й з відкритим доступом?
З відкритим доступом?
Якщо маєте співчуття,
то негайно припините цю розмову. Прошу вас.
Був у мене свій Шон. -От паскудство.
Його звали Аллен.
Був асистентом татового юриста.
І на сімейному бранчі я так смачно йому подрочила.
У штанях чи поверх?
І так, і так.
Ще й з олією для млинців.
Було дивовижно.
А мого Шона звали Біллі Ворт.
Та невже? -Він працював у магазині йогуртів.
Мама знайшла в моїх трусиках повно барвистої стружки
і подумала, що я трахалася з лепреконом.
Ви помиляєтеся.
Ви обидві помиляєтеся. І от чому. По-перше, ви дві збоченки.
По-друге, я забираю склянку. Потім занесу.
По-третє, ніхто не хоче, щоб йому дрочили.
По-четверте, я наперед відмовляюся від усіх бранчів.
По-п'яте, Шон не красень. -Красень.
По-шосте, на хрін вас.
Джиммі! Дівчата-підлітки теж трахаються!
Трахаються.
Мала. Коннор трахався.
Не дурій, Дереку.
Добре. Не бачила ножиці?
А в шухлядці, де вони завжди лежать, дивився?
Слушно.
Мій колишній сидів на знеболювальному.
Це ще гірше.
Здоров. Мені потрібна чоловіча компанія.
Матч дивишся? -3-2 на користь «Доджерс».
Вмощуйтеся. -Дякую.
Ось і дев’ятий нападник. Брансон зупиняється.
Щодо тих моїх слів...
Розумію, вас, мабуть, гнітить, що я не...
Ні, річ була в мені.
Це було непрофесійно.
Знаєте, чому мені тут подобається?
Коли я жив у батьків,
я почувався винним, що мені не стає краще.
Тут такого не було. -До сьогодні.
Я все спаскудив. Прости.
На добраніч.
Якщо хочете посидіти, буде ще додатковий час.
Не спиш, Шоне?
Який же ти красивий.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова