Я майже не спав. Ти так дико хропіла.
Не може бути. Я не хроплю.
Точно. То, мабуть, я. -Ти.
Я.
Бувай. -Бувай.
Привіт, Дереку. Як воно?
Чудово! Моя жінка – ідеал.
Радий за тебе, друже.
Доброго ранку. Що нового?
Ти мала рацію. Еліс запала на Шона.
Стій, не рухайся. Ані руш.
Господи. -Боже! Чорт!
Ліз, іще ж так рано.
Бігом, бігом.
А щоб мене. -Давай.
А що ми казали? -Домовлялися ж разом.
Вибач. Я просто... поспішала його почмирити.
Чого ти тут? -Цікаво, що спитав.
Учора ми повпивалися в дрова... -Насвинячилися.
...і мені було б соромно,
але бачу, що так нам судилося.
Це наче задум Божий – щоб ти побачила, як Джиммі жере лайно.
Класно.
Не соромтеся, зловтішайтеся. Щоб ти якомога довше
не забирала Пола на роботу.
От чорт! О, ні!
Обережно за кермом, мудачка. -Рот закрий!
Хай казиться і гавкає на тебе!
Іноді Пол так казиться, що гавкає.
Ясно. Слухай. Ти ж довіряєш Шонові? -Так, довіряю.
То не парся з закоханістю.
Я розумію. Тобто гаразд.
Не парся. -Дякую, Ліз.
Твій чоловік спить на доріжці.
Він нікому не заважає.
Намагаюся бути хорошим дідом. Що йому купити на день народження?
Ти взяла «Дорітос»? -Що? Так, «Дорітос» є.
Що? -Мейсон хоче «Дорітос».
На день народження? -Ні,
він хоче «Світч».
І що воно, в сраці, таке?
Ігрова консоль, у всіх друзів є.
А якщо я подарую гроші?
Він же любить гроші?
Авжеж. Чудово.
Де ж вона? -Хто «вона», тату?
Колега підвозить мене на роботу, але щось її нема.
А чому підвозить?
Їй веселіше з кимось.
І вона вибрала тебе?
У машині зі мною весело. Граємося в «Знайди "Жука"».
Кажи, що сталося. Все нормально?
Нічого. Моя машина на СТО, та й усе.
О, приїхала. -Тату.
Потім поговоримо. -Бувай.
Повний триндець. Поле, вибач, мені страшенно прикро.
Я швиденько в душ, перевдягнуся,
а потім зроблю зеленого соку. Будеш такий? Вибач.
Гав.
ПРАВДИВА ТЕРАПІЯ
Кошмар.
Не дурій. По-моєму, симпатично.
Привіт. Як ви тут?
Шон собі не подобається на правах. Скажи, гарне фото.
Добре.
Шоне, ти красень на цьому фото.
Чітко окреслені вилиці. Чітко й різко.
А донорство органів ще більше тебе прикрашає.
Чому ти поводишся так дико?
Я... Просто... завдання було дике.
Хірня!
Ти в нормі?
Це тато. Довбає тим, що нам треба зустрітися.
То він мене виганяє. То весь такий, курва, лагідний.
Шоне, ти повинен якомога довше сердитися на батька.
Серйозно? -Ні.
Не роби так. Дратує.
Я розумію... У мене дисфункціональні стосунки
з Полом. Зараз так. Але знаєш що?
Якщо ми будемо сидіти й бурмоситися, то нічого не досягнемо.
А мені таке в кайф.
Так. Це приємно.
Але, може, нам варто бути активнішими?
Рухатися далі.
Радиш зустрітися з татом?
А чого ні? Будьмо хоробрі.
Ти і я.
Візьмемо ці стосунки за яйця.
Отак...
Незмінно люта дикість.
Це таки дико. -Ага.
Тобто дико, якщо... збоку дивитися.
Коли я дорікнула зрадою, він не попросив вибачення.
Каже: «То й що? Вона сексі».
То був сон. Не реальність.
Але звідки моє підсвідоме взяло цю ідею?
Зрозуміло. Донно, я тут на боці Марка.
Не святкуйте.
А хоч трохи порадіти можна? -Ні.
Донно, про той сон.
Може, вам поспати, а Марк уві сні перепросить?
Не перепросить. Марк уві сні – мудак.
А ти в моїх снах класна.
Тільки руки в тебе – шматки піци,
я їм, а вони відростають.
Зі снами покінчили.
До кінця сеансу про них не говоримо.
До одруження ви багато років жили разом
і ніколи так не сварилися.
Вона не була навіжена. -Це не сприяє.
Очко на мій рахунок. -Не треба.
Системи очок нема.
Не знаю, де ви це взяли. Будь ласка, перестаньте.
Слухайте, коли ви жили разом,
то підсвідомо знали, що є можливість піти.
А тепер ви одружені, і це роздмухує всі проблеми.
Найкращий для вас вихід –
поділитися сумнівами й обговорити їх.
У вас із чоловіком так?
Сто пудів.
«Сто пудів»? Охрініти. Хто таке каже?
Ріба Макінтайр. -Точно.
Я мала сказати: «Шлюб – це глибока срака страждань,
і тому я розлучилася, бо туди повільно засмоктує душу.
Одного дня ти прокидаєшся і не впізнаєш себе у дзеркалі».
Ось що треба було казати.
Не треба було. Це дурниці.
Ну, Поле. Розвесели мене хоч трохи.
Будь ласка. -Ґабі.
Шлюб – це інститут, що виник у ті часи, коли люди вмирали молодими.
Він спирався на землеволодіння та продовження роду.
А нині це засіб поневолення жінок і продажу аерогрилів.
Підбадьорювач з тебе хріновий, ти в курсі?
Я в курсі. -Але нічого.
Так легше переживати, що ти ментор Джиммі, а не мій.
Я не ментор Джиммі.
Ментор, і тобі це в кайф.
Коли я сюди прийшла, ви з Джиммі були близькі.
Круті білі хлопці, які базікають про захват від Ніни Сімон.
Люблю Ніну Сімон. -Але це нормально.
Я б тебе собі за ментора не обрала.
Ні? -Ні.
Обрала б людину, зовні схожу на мене.
Логічно.
ҐРЕЙС, МОЖЕТЕ ПЕРЕДЗВОНИТИ? ҐРЕЙС?
НУ ДАВАЙТЕ, ҐРЕЙС
У мене в аспірантурі
усі викладачі були вредні старі білі.
Ненавиджу таких.
Привіт, Поле. Як ти?
Добре? Добре. Я теж. Ґебс. Радий бачити.
Я стирчав у коридорі, думав зайти, попросити твоєї допомоги.
Ґрейс, пацієнтка, не відповідає.
А потім згадав, що ти не говориш зі мною про пацієнтів.
І передумав заходити.
І ось ти тут.
І ось я тут.
Поле, я знаю, ти вважаєш деякі мої рішення неправильними.
Але може, спробуємо рухатися далі?
Це зумер.
Буду відвертий: не люблю зумерів.
Тоді кажи те, з чим я погоджуюся.
А можна не сміятися? -Та смішно ж.
Знаєш, Поле.
Я думав, що знаю, як ти до мене ставишся,
але помилявся.
Та нічого, бо мені не потрібні твої поради
і схвалення твоє не потрібне.
Пропоную відтепер і надалі нам з тобою
не розмовляти.
Добре.
Мені воно не треба. Забери. -Бувай, Поле.
Поле, ти іноді такий нестерпний гад.
Іноді?
Котику, бувай. -Бувай.
Слухай. Метелик гарний, чи я схожий на Смізерса з «Сімпсонів»?
Дуже гарний.
Ти навіть не глянув. -Ой, серйозно?
Мені загрожує подібність до мультяшного персонажа,
який тридцять років ходить в одному одязі. Будь ласка.
Просто... Ну, подивися. Гарний?
Ух ти. -До лиця?
Так. -Дякую!
Так. Ти такий гарнюній.
Дякую. Ти найкращий.
Чого ти такий щасливчик? -Завжди буває по-моєму.
Що?
Нічого. Просто люблю тебе.
Добре. Усі зібралися.
Даруйте, що заважаю роботі, але в мене мегановина. Тож вибачте, не шкода.
«Вибачте, не шкода» – так уже не говорять,
тому, будь ласка... це зі свого лексикону.
Мені можна. Я вмію говорити
з прихованою іронією, так, ніби я в темі приколу.
Ля, ля, ля. Це що, твій подкаст? Давай у темпі. Людям є що робити.
Я не знаю, як сказати,
бо ти розійшлася з Ніко, а в Джиммі...
Дружина вмерла.
Так, але ви мої найближчі друзі, тому я просто скажу.
Я освідчуся Чарлі.
Серйозно? Нуль реакції? Ви ненавидите кохання?
Ні. Друже, ми раді за тебе.
Але ти вже казав, що освідчишся.
Сто разів, і нічого не сталося.
Тому це... починає нагадувати...
...як там кажуть? -Собака бреше, вітер віє.
Так. Влучно сказано.
Треба йти, у мене сеанс на десяту.
Він реально відбудеться. -Дзінь.
Ти монстр. -Вибач, не шкода.
Ого, в тему. -Ні.
Я передумала. Фразочка ще не вичерпала свого потенціалу.
Я куплю обручку і втру вам ваші погані носи.
Буде що дітям розповісти.
Я пішов. -Іди.
Спиною вперед.
Вріжешся в двері. -По барабану. Вийшов.
Ух ти.
Так, Ґрем. Довгий пас, салага.
Біжу. -Давай далі!
Так.
Мені ти не давав прогулювати.
Він прогулює малювання. До того ж він за тобою скучив.
Я за ним теж.
У тебе все добре? Вигляд гарний.
Я в порядку. Живу собі далі.
Ага. Так тримати. -Добре.
Тату, дав подарунок?
Бум! Головне – вчасно. -Подарунок?
Подарунок, мені? Ти так скачеш.
Що там? Знов шкарпетки?
Усю роботу виконала мама.
Кажу, щоб її не розчаровувати.
Ось, вона вставила в рамку твої медалі.
Пам'ятай, коли стане непереливки, хто ти насправді. Герой.
Дякую, тату.
Взагалі-то треба йти. -Чому?
Шон. -Та в мене там... Люблю вас.
Добре. Іншим разом.
Пити хочеш? -Можна фруктовий пунш?
Так. Ти гарно грав. -Дякую.
ПАРШИВИЙ ДЕНЬ, НЕ ХОЧЕШ ПРОГУЛЯТИСЯ?
У МЕНЕ АНГЛІЙСЬКА
ЦЕ «ТАК» ЧИ «НІ»?
ТАК
Слухай, прикриєш мене перед містером Альто? Я прогуляю.
Іди сюди. Я дуже за тебе рада.
Та-дам.
І досі ідеальна, Кіт. -Так.
То як, береш?
Не беру.
Чим вам допомогти, Реджі? Що розкажете?
Кілька тижнів тому
в ранковий час мене інколи почало паралізувати від тривоги.
Іноді важко навіть з кімнати вийти.
Ви дотримуєтеся процедур, які ми разом розпланували?
На сто відсотків.
А інші зміни в житті були?
Якщо ви спитали...
Як це – в «Чіпотле» є кето-меню?
Так набагато простіше. Добре. До зустрічі, «Чіпотле».
Здоров. -Салют.
Це дитячий комп'ютер з наліпками?
До теми ноутбука з наліпками не повертаємося, згода?
Що ти хотів? -У мене щойно був давній пацієнт.
Психофармацевт поміняв йому препарати, без видимих причин.
І перепоганив йому хімію мозку.
Чому ці тупаки думають... -Стоп, чекай.
Не жени. -Що?
Ти ще не заходив поговорити про пацієнтів.
Я часто сюди заходжу.
Покритикувати наліпки,
спитати про гумки на лампі.
Чому в тебе на лампі стільки гумок?
Мені подобається, як вони пом'якшують лінії... Стоп, ні.
Гаразд.
Я точно знаю, що це за лажа.
Та невже? -Раніше ти радився тільки з Джиммі.
А тепер прийшов до мене,
бо відштовхнув його і шкодуєш.
Та не шкодую я за ним. -Шкодуєш.
І я ціную твою професійну думку.
Ти хоч уявляєш, як сильно я мріяла почути від тебе такі слова?
Але ж не за таких обставин.
Ти вриваєшся сюди, наче питаєш серед ночі: «Не спиться?»,
і сподіваєшся, що я скину трусики?
Що ти, чорт забирай, верзеш?
Я тобі не запасний варіант. Тому краще йди.
Ще одна секунда – і я собі не довіряю.
Іди. Будь ласка.
Мені подобаються твої гумки. Я просто їх не розумію.
Який паціє... Ні, ні. Бувай.
Джиммі? -Вибачте. Розумію, це
неетично, але я нічого кращого не придумав.
Я зараз показуватиму будинок.
Я знаю. Мені.
Ви Кевін Лактейд?
Я не вмію вигадувати фейкові прізвища.
Слухайте, вибачте, що брехала.
А що я могла? Це мій чоловік. Я його люблю.
Ґрейс, я розумію.
Мені так соромно.
Ви сказали, що відмовитеся від мене.
Так, сказав.
Послухайте. Якщо я вам потрібен, я поруч.
Не критикуватиму.
Прошу. Будь ласка.
Мої години ще вільні? -Так, чорт забирай.
Вибачте.
Алло. Так, це я.
Добре. Дякую, що повідомили.
Треба йти. Моя дитина втекла з уроків.
Не турбуйтесь. Я часто втікала з уроків.
Займалася сексом у фургоні Донні. Іншого Донні.
У старших класах ми не були знайомі. То був інший Донні.
Ясно. Мені треба йти.
Бувайте.
Тато такий нелогічний.
Навіщо просити зустрічі зі мною, якщо ти не пускаєш мене додому?
Ніхріна не розумію.
Ці татусі ненормальні.
Наче рідний батько не знає, хто я такий.
І ніхто не знає.
Я знаю.
Як думаєш, тут високо?
Туди краще не лізти.
Аякже.
Обережніше.
Охрініти. -Шоне!
Підіймайся. -Ні, дякую.
От і дарма.
Шоне, будь ласка, спускайся!
Нє. Я полізу вище.
Це не смішно! Вище не лізь.
Не парся, це весело. Заціни.
Шоне!
Охрініти! Ого!
Чорт.
Здуріти, як класно.
Добре, кладу трубку.
Привіт.
Дзвонили зі школи. Сказали, ти прогуляла уроки.
Чи не могли б ви пояснити, юна леді?
Юна леді? -Так, я до такого дійшов.
Не думав, що впаду так низько, але це сталося. Юна. Леді.
Я прогуляла англійську. Середній бал – 98.
Завтра скажу, що засумувала, він не покарає.
І ти не карай, бо місяць тому
я стирала твій кокаїн з фотки бабуні.
Можемо жити далі?
По руках.
А де ти була? -Шона стривожила зустріч з батьком.
Тому ми ходили на прогулянку.
Прогулянку? Просто енергійно пройшлися райончиком?
Мої рухи недоречні. Я перестану. Це дивно.
Спокійний тато. Розповідай.
Я турбуюся за Шона. Він мене налякав.
Мені не подобаються такі походи,
коли не можна стати й пошукати каміння.
Господи.
Ліз, ще раз і востаннє: ми не шукаємо каміння. Ясно?
Вона любить каміння. -У якому плані?
Це неважливо. Ти купив обручку?
Вона все розказала.
Згоряю від цікавості. -Чому тут Ліз?
Не з'їжджай з теми. -Що?
Ти купив обручку? -Ага. Так.
Знаєш, на що це схоже?
На що? -На твій м'яч для Еліс.
Можна поаплодувати? -Можна я з тобою?
Що? Ні... -Покажи обручку!
Усе, ви мені не подруги.
Ви набридливі. Не знаю, що це, але подіяло.
Та я просто кажу. Якщо несила зробити крок, то, може,
Чарлі – не твоя людина. -Згодна.
Ви прекрасно знаєте, що Чарлі – моя людина.
Тоді, може, це уникання внаслідок травми.
Та невже? -Можливо. Чорт, так.
Усе, стоп. Може, я не хочу слухати поради стосовно шлюбу
від людини, яка... Ну.
Чувак, ти мене шеймиш за розлучення?
Навіть не смій.
Він уже посмів. -Я піду.
Так. -Вибач, Ґабі. Пробач.
Не біжіть за мною.
Я знаю, що покращить тобі настрій.
Ще раз і востаннє: ніякого каміння.
Ну чого ти?
Здоров. Джакузі існують для того, щоб ощасливлювати людей.
З чого видно, що я, бляха, нещасний?
З питання. І тону, яким ти спитав.
Ти «бляхою» підкреслив слово «нещасний».
Такі от дзвіночки. -Зі мною все норм.
На водонапірних вежах не гойдався?
Еліс настукала?
Ні. Я стежу за тою вежею в Твіттері.
Вона давно нічого не викладала.
Коли я отримав сповіщення, у мене була істерика.
Хочеш про це поговорити?
Ти обіцяв не тиснути.
А потім натиснув, щоб я зустрівся з татом, і вийшла херова лажа.
А чому? Що сталося?
От бачиш? Знову тиснеш.
Розумієш, ти втнув щось небезпечне, а я твій лікар.
Я повинен... спитати, як ти.
То, може, не будь моїм лікарем.
Ти мене звільниш?
Тоді ми на кухні не знатимемо, куди очі дівати.
Твоя правда. Не треба мені тут жити.
Шоне, останнім часом ми дуже непогано просувалися.
Дякую, що пустив пожити, але вранці мене вже не буде.
Друже, перестань. Чого ти?
Та ні. Усе, як ти сказав. Іти далі й не зупинятися.
Я бачу, що йому боляче.
Але він мовчить, і це нереально бісить.
Може, сядеш? -Я зла.
Можеш бути зла сидячи.
Я завжди злий. І завжди сиджу.
Тато хотів допомогти. А тепер кабзда.
І Шон з'їжджає. Це так тупо.
То ти зла на батька?
Ні. Я зла на тебе.
Оце поворот.
Я відправила його до тебе по допомогу, а ти з ним не розмовляєш.
Якого хріна, чувак?
Я вважаю, що Шон не повинен у вас жити.
Кому не пофіг?
Нарешті я була готова рухатися далі й не перейматися татом.
Бо я була впевнена, що в нього є ти.
Чому ти такий упертий засранець?
От бачиш? Злитися можна й сидячи.
Дурнуватий капелюх.
А тепер ти брешеш, щоб мене зачепити.
Добре. Якщо ти так рвешся мене психоаналізувати, то вперед.
Не заходь сюди в такій позі.
Ну гаразд. Я перебрала міру.
Ні. -Таке буває з людьми, яких я люблю.
Я це в собі викорінюю.
Тому розмовляти нема потреби. Дякую за каву.
Я був найголубішим хлопчиком у Техасі.
Так, так. Це правда. Так.
Так, так, так.
Це я. То куди ти зібрався? -Не знаю.
Ніхто не підганяє. Ти можеш...
жити тут, доки щось не знайдеш.
Більше ніяких розмов. -Добре.
Кльово. Що за медалі? -Я що сказав?
Я не знав, що питання – це розмова.
Говоріння – це розмова.
Джиммі. Я сам себе впустив.
Привіт. -І вкрав це з холодильника.
Шоне, пиво будеш? -Ага.
Я так боявся бути ґеєм у коледжі.
А тепер у коледжах – самі ґеї.
Отож. Це так прикольно. -Так.
Я й батькам не розказував, доки не випустився.
З усією любов'ю, але чорт, ну як вони не знали?
Бо я носив бейсболки й розмовляв отак.
Офігіти.
Так. -Гетеро-Браян – дуже сексі.
Серйозно? -Ага. Мене заводить.
Коротше, батьки в мене дуже релігійні.
Тому я розумів, що вони не одразу зможуть змиритися.
Але... я не знав, що чекатиму й досі.
А як стався перехід від тебе тодішнього до теперішнього, який каже:
«Завжди буває по-моєму», – так часто, що хочеться тебе чимось угріти?
Легко. Бо все завжди по-моєму.
Тому що...
Відтоді я більше ні разу так не ризикував.
Так ніхто не завдає мені болю.
Цікаво. -Це і є...
Це... те уникання внаслідок травми,
про яке ти казала?
Бачиш, я ж казала. Усе за підручником.
Я дуже люблю Чарлі, але він може відмовити.
Якщо він псих... -Точно.
...але ж може.
Або він скаже «так», але зрештою нічого не вийде.
От як у тебе. Вибач.
Та нічого. Мій шлюб реально був як пожежа на смітнику.
Але по правді, я без вагань ризикнула б іще раз.
Чесно? -Так.
Воно було того варте. -Добре.
Добре. -Дякую.
Я маю знати.
Який був секс із гетеро-Браяном?
Пів години я тобі догоджаю,
а далі відмазуюся і тікаю, поки не моя черга.
Ти ідеальний. Виходь за мене.
Я працював з багатьма ветеранами.
Це не подарунки для гостей. За що ти їх отримав?
Він не відповість.
Якщо відповіси, він збіситься.
Витягнув хлопців з лютого замісу.
Та ну, пацан.
Це мені тато приніс. Я взагалі не хотів їх брати.
Чому не хотів? Думаєш, не заслужив?
Джиммі казав, що в мене Паркінсон?
Не казав. Хріново. -Мені теж не подобається.
Отже, ти тепер знаєш. Цей бовдур теж знає.
А рідній доньці я розповісти не можу.
Чому? -Страшно.
Боюся, що вона більше не буде дивитися на мене тими самими очима.
Я перестану бути її батьком.
А стану жалюгідним старим, якого треба доглядати.
Я розумію, це дурня, але не можу себе пересилити.
Усі думають, що я там геройствував.
А я був абсолютно інший.
Відчиняв з ноги двері, витягав людей на вулицю,
націлював зброю на дітей.
Заради чого? Просто так. Хто таке робить, чорт забирай?
Наляканий до всирачки 21-річний малий. Ось хто.
Ти добра людина. Люди тебе люблять.
І любитимуть попри все, що там було.
А я себе ненавиджу щоразу, коли це згадую.
То що мені робити? -Роботу.
Нам треба подолати цю емоційну інерцію.
Твоє щастя, що в тебе є він.
Дякую. Дуже дякую, Поле. Це так люб'язно з твого боку.
Іноді краще промовчати.
Вибач.
Шоне...
Просто знай: якщо потрібна допомога, я...
завжди відкритий.
Чуєш? А він стократ крутіший за тебе в цьому ділі.
Та звісно.
Коли це ти стала експерткою з капелюхів?
Привіт, Меґ. О, він отримав? Добре.
Скажи, хай не тринькає в одному закладі.
Я не тому дзвоню.
А ти... взагалі можеш говорити? Чи я невчасно?
Добре.
Донечко...
Я маю тобі дещо розповісти.
Переклад субтитрів: Олена Любенко