Labas, seneli.
Meisonai, žmogau. Kaip tu?
Maniau, vėl išgirsiu tavo mamos balso paštą. Kaip laikaisi?
Puikiai. - Kaip sekasi beisbolas?
Gerai. Aš - centro puolėjas.
Labai svarbi pozicija.
Geriau nei dešinysis puolėjas. Ten skiria nuobodylas.
Negalima sakyti „nuobodylos“.
Negalima sakyti „nuobodylos“?
Kvaila.
Vyruti, ar tavo mama namie? Gali perduot jai telefoną?
Alio? - Polai.
Polai, labas, čia Deivas.
Klausyk. Meg dabar duše,
bet ji nenori dabar kalbėti.
Padaryk man paslaugą, Deivai. Perduok jai, kad tai - vaikiška.
Geros dienos, Polai.
Geros ir tau, Deivai.
Viso.
Kokią savaitę Donis elgėsi puikiai.
Tačiau dabar jis vėl kritikuoja viską, ką aš darau.
Greise, tu žinai
mano profesionalią nuomonę.
Tavo vyras - sumautas mulkis.
Atleisk, bet jis man primena devintojo dešimtmečio filmų piktadarį.
Lieptas sensėjaus, nedvejodamas parvers priešininką.
Ir tai nesibaigia. O aš darau viską.
O jis daro tik kavą.
„Kiaušiniai per skysti, Greise, bet kava nereali.
Tu ir vėl sugadinai skalbinius, bet mano kava - nerealiai kieta.“
Atleisk, skystį jis apibūdina kaip „nerealiai kietą“?
Kartais noriu nustumti jo vertingąją kavą nuo stalo.
Tik bup. Tiesiai ant jo keistų kiaušų.
Kodėl keistų?
Jie - milžiniški, ir jie ne tik...
Tiek to, man nebūtina žinoti. Padaryk taip, Greise.
Gal ne tiesiai jam ant kiaušų, nes tai jau būtų žalojimas,
bet išpilk į kriauklę ar kur. Tai vadinama elgesio modelio laužymu.
Tai buptelėti?
Buptelėk. Niekas negali pakeisti savo blogo elgesio be pasekmių.
Jei susimauni, Greise, turi susitaikyti su pasekmėm.
Tiesą sakant, man irgi šiandien teks.
Kodėl? Ką padarei?
Man labai gaila, bet mes pasimylėjom su teta Gabe.
O Dieve.
Biče, ji niekada manęs nevadino teta Gabe.
Kodėl taip kalbi? Jai ir taip nepatogu.
Man tiesiog taip pasisakė.
Aš gal jau eisiu.
Palauk. Prašau.
Pamanėme, kad geriausia bus atvirai
apie tai pakalbėti. - Taip.
Aš nenoriu girdėti apie tai, kaip tu išniekinai Gabę.
Stop. Mes išniekinome vienas kitą.
Tiesa. Ji irgi gerokai mane paniekino.
Pažįsti mane. Manai, aš tylėčiau?
Manai, tai buvo vien šito žavaus ir ir valingo vyriškio sprendimas?
Pažvelk į tėčio veidą. Tai veidas vyro, kuris miegojo su kiek?
Dviem ar trim moterim, ne daugiau.
Veidas ir tiek. - Gerai.
Dieve mano. Tiek to, tu laimėjai, Gabe. Gerai?
Pykstu ir ant tavęs. Dabar man vadint tave mamyte?
Man tai nepatinka. Nė kiek.
Mes su tavo tėvu aptarėme tai ir nusprendėme, jog žiauriai suklydom.
Visiška tiesa. Mums abiem dabar sunkus etapas ir...
Ne. - Gerai.
Tai nieko nereiškė. - Ničnieko.
Taigi, jei supratau, abu dulkinotės su tuo, kas jums nieko nereiškia,
bet buvo svarbus mamai, ir tai darėte mamos lovoje?
Ta lova ir mano. Ji atgabenta iš jos vaikystės namų? Taip.
Ją padovanojo senelis po močiutės mirties? Taip.
Bet ta lova buvo ne tik jos, bet ir mano.
Beje, tai vyko ne tik lovoje.
Stop, stop.
Tai darėm ir stovėdami. - Jėzau.
Tuoj apsivemsiu.
Taip. Suprantu.
Kas tau negerai?
Juk pažadėjom, kad būsim atviri, o taip ir buvo.
Pasimatysim darbe.
Kaip valgyt šitą mėšlą?
Nesi valgęs „Fun Dip“?
Ne, nesu.
Pirma pagaliuku nugremži visą cukrų,
paskui suvalgai patį pagaliuką.
Rimtai? - Taip.
Kodėl turiu mokėti tau saldainiais?
Nes tu neturi pinigų, o aš mėgstu saldainius.
Samer pristojo su savo sumautu Sodo vakarėliu.
Kokiu Sodo vakarėliu?
Tai kaip Gėrimai po tiltu,
tik visi prisitvoja įsliūkinę į Kineolos sodą.
Samer sugalvoja puikius pavadinimus.
Gal man nueiti? Visi mano gyvenime daro kas patinka.
Aną savaitę paplūdimyje mane užkalbino PKU studentas.
Klausė, kur aš studijuoju. Kabino mane.
Gal man derėjo nulėkt jo „Vespa“ pas jį namo.
Net nejuokauk apie vaikinus su vespom.
Jis valgomas?
Skanus pagaliukas.
Tu - vienintelis normalus suaugėlis mano gyvenime.
Taip. Tėtis - absoliutus mulkis.
Ko tu prie jo pristojai, po galais?
Jūs, paaugliai, manot, kad bėdų turit jūs vieni.
Tavo tėčiui dabar siaubingai sunku.
Kaip ir visiems.
Tu - ne pasaulio bamba, žinok.
Aš ir nesakiau taip. - Ką...
Pats sakei, kad kalbamės tam, kad išsakyčiau tai, kas neramina, taigi...
O Dieve. Nežinau, kokia bitė tau įkando, bet man nepatinka.
Gerai jau, atleisk.
Aš...
Aš pats turiu bėdų.
Turėjau jas pamiršt.
Prašau, nenueik, antraip jausiuosi šūdinai.
Viso.
Puikiai bendrauji su moterimis, Polai.
Šūdas.
Netinkamai apsirengei žygiui.
Tikrai? Šikna prakaituoja.
Tikėjausi pakalbėt iki žygio.
Atleisk, žmogau. Sportas prieš vestuves - dalykas rimtas.
Po kelių savaičių teks vaikščiot pusnuogiam.
Net darbe ir restoranuose.
Be marškinėlių net nesidulkinu.
Klausyk, Čarli. Brajano jau atsiprašiau už savo elgesį vakarėlyje,
norėjau ir tavęs atsiprašyt.
Viskas gerai. Mes mylim tave, Džimi.
Beje, vestuves paankstinome.
Kitą mėnesį mes abu galim atsiprašyt iš darbo.
Ir jei ruošimės paskubomis,
galim netyčia pamiršt pakviest tuos, kurių nemėgstame.
Beną.
Ir, žmogau. Sustok trumpam, gerai?
Esame pažadėję vienas kitam vesti vestuves...
Taip.
...bet manau, kad tu visai nenori sakyt kalbų
apie meilę ir santuoką.
Ne. Baik juokus. Labai noriu.
Aš nersiuos iš kailio, kaip tu nėreisi dėl mūsų su Tija.
Aš grįžtu, nes šlaunys jau kraujuoja,
todėl iki, bičiuliai. - Gerai.
Iki. - Iki, bičiuli.
Puikiai pasakei, kad nenori, jog jis mus tuoktų.
Patylėk.
Iki! - Iki!
Velnias. - Nieko tokio.
Turiu tau klausimą. Ar mėgsti meno parodas?
Verčiau užmušk mane.
Aišku. Gal nori eiti kartu į parodą?
Taip, vairuosiu aš. Persistengiau?
Taip, bet mums tiks. Toks mūsų prekinis ženklas.
Mes jį turim?
Geras, turim prekinį ženklą.
Bet sutarkime.
Į tą parodą mane pakvietė Nikas, tad man reikės paramos.
Ką jis tapo?
Ar normalius dalykus,
ar kažką panašaus į bla?
Kai kurie - „bla“, kai kurie „geri“.
Sveikos.
Labas.
Liz, tavo lėkštė po kepsnių vakaro.
Ačiū.
Šonai, gal nori eiti su mumis į meno parodą?
Paveikslų?
Kai kurie jų „bla“, o kai kurie „geri“.
Manau, tau patiks.
Be to, negaliu vestis vienos turtingos baltaodės
be kito juodaodžio pusiausvyrai.
Supratau. Aš einu. - Ačiū, drauge.
Kai einu su kitais draugais juodukais, jokios pusiausvyros nereikia.
Liz, tu neturi kitų draugų juodaodžių.
Tai jau tikrai. - Žinau.
Bet labai noriu turėti.
Taip.
Labas. - Labas.
Valau vėmalų likučius.
Kaip matai, aukštoji do neskamba.
Blogiausiu atveju
išmesi tą daiktą lauk.
Turiu tau kai ką pasakyti. - Ką?
Tikėjausi palikti tau raštelį.
Tavo automobilio nėra.
Pala, atsiprašau. Kur mašina?
Nežinau.
Kas čia dabar?
Gal Alisa paėmė?
Ji neturi vairuotojo pažymėjimo.
Alisa!
Tu namie? Alisa!
Negerai.
Nesijaudink. Mūsų šuo irgi buvo pabėgęs. Ji - čipuota?
Taip.
Gana kieta.
Tiesa? Be to, tau reikėjo ištrūkti iš turčių draugijos.
Ar jie apmoka parkavimą?
Laimė truko trumpai. - Taip.
Šūdas.
Ką? Kas? - Žiūrėk.
Tos moterys? - Čia?
Senos Niko bičiulės. Manau, jos manęs nemėgsta.
Tuomet jos kvailos. Kurios labiausiai nekenčiame?
Mano raktų pakabukas - lazerinė rodyklė.
Nežinau. Sunku išrinkti. Jos visos gyvatės.
Ta, matyt, baisiausia.
Liaukis. - Kas? Ką?
Šita - kalė. - Kalė.
Ji, regis, tave dabar apkalba.
Taip, tiesa?
Ji tokia:
„Tik pažiūrėkit į ją, gražuolė, aukšta, išsilavinusi.
Gerai įdrėkinta, visa... Turi gerą seksą nuolat.“
Manai, kad ji tave vadina „įdrėkinta“?
Šonai, sakiau, kad ji - kalė, o ne akla. Susikaupk, žmogau.
Gerai.
Bičiuliai, nereikėjo čia eiti.
Ne, Nikas tave kvietė.
Nekvietė.
Anksčiau parodos
jį išsekindavo, ir jis imdavo gerti.
Aš norėjau pažiūrėti, kaip jis laikosi.
Norėjau jį patikrinti.
Tu - kopriklausoma. Aišku.
Ką? Tu manęs nepažįsti, nežinai, kaip gyvenu.
Gerai. Pokalbis rimtėja. Grįšiu po penkių minučių.
Liaukis.
Klausyk, Liz. Dabar jaučiuosi itin pažeidžiama.
Tu dar turėsi progų priminti man mano trūkumus.
Bet dabar man reikalingas besąlyginis palaikymas,
tad pažerk man paviršutiniškų komplimentų,
jei man ims čiuožti stogas.
Supratau. Kartais būnu grubi.
Todėl mano draugai - akmenys.
Bet esu tau dėkinga už tai, kad atėjai.
Su Niku nesimačiau po skyrybų.
Kas, jei jis supyks, kad atėjau?
Kas, jei mes viešai susiginčysime?
Kokia tu graži.
Šaunuolė. Greit mokaisi.
Jos puikus presas.
Tiesa, užtat galvos neturi.
Dėl tokio preso atiduočiau galvą.
Labas, Džimi. Ką iškrėtei?
Kodėl taip kalbi?
Nes dažnai kreti kvailystes.
Tiesa, bet gal šįkart paskambinau tiesiog pasisveikinti?
Tikrai?
Ne. Dingo mano vaikas ir mašina.
Tu buvai su ja susitikęs, taip? Gal žinai, kur ji gali būti?
Velnias.
Tau nebūtina buvo važiuot, Polai. Ta vieta netoli.
Būtina. Tas Sodo vakarėlis - mano kaltė.
Šioje istorijoje Džimis esu aš.
Kas? - Susimovęs bičas.
Žinoma.
„Žinoma“? Rimtai?
Aš pykau ant savo dukters ir aprėkiau Alisą.
Rimta psichologo klaida.
Nieko tokio. Buvo sunki diena. Aš tokių daug turėjau.
Kartą pacientei norėjau patarti medituoti, o patariau masturbuoti.
Abu dalykai padeda.
Ką čia veikia Kevinas?
Čia mano mašina. Jei klausi, kodėl sėdžiu gale,
greičiausiai dėl savivertės. - Manai?
Jis užsuko pas mane, nes norėjo kažką man pasakyti.
Ką? - Pamiršk. Galvokime apie Alisą.
Kažką blogo?
Ne.
Kažką blogo.
Nagi. Tiesiog pasakyk.
Aš nenoriu, kad vestum mūsų vestuves.
Kurių galų man tai sakai dabar?
Pats prašei. Džimi, tu išskydai per mūsų sužadėtuvių vakarėlį.
Todėl vestuvių tu tikrai neištversi.
Aš neišskydau.
Bliamba! Taip, išskydau. Tiek to, taip. Bliamba!
Žmogau, man labai gaila. Bet nieko tokio.
Polai, juk tai nieko tokio, tiesa?
Maniau, jūs - geriausi draugai.
Tu iš tiesų nekenti šio paveikslo.
Ne, aš nekenčiu pati savęs.
Šiaip jau...
Man jis labai patinka.
Aš - Alija. Vadovauju šiai galerijai.
Geras. Gabė. Malonu. - Smagu susipažinti, Gabe.
Tai kodėl nekenti savęs, Gabe?
Už tai, kad į pirmą vietą keliu buvusiojo poreikius,
o ne savo.
Suprantu. - Taip?
Jei tau padės, aš gelbėju visus sutiktus sužeistus vyrus.
Net jei jie to ir nenori.
Būna, jie mane apvagia.
O, ne. Eina šikt. - Taip.
Tu - tikra nelaimė. - Dėkoju. Labai ačiū.
Einu pažiūrėti, ar autorius pasirodys.
Buvo smagu susipažinti. - Man irgi.
Iki pasimatymo. - Žinoma, iki.
Šitas - „bla“. - Liaukis.
Kur buvai? - Čia. Susiradau naują draugę.
Ją?
Liaukis.
Ji nori sekso su tavim?
Dieve, nežinau.
Jie greičiausiai pavėsinėje.
Manai, jis dar pyksta?
Praėjo virš aštuonių minučių. Jis tikriausiai pamiršo.
Po šimts. - Dieve mano. Čia povas?
Šitų pabaisų pilnas parkas.
Pala, o ką reiškia tas uodegos išskleidimas?
Nepamenu. Jis nori arba mus pulti, arba išdulkinti.
Nežinau, ko norėčiau labiau.
Reikia nukreipti jo dėmesį.
Paaukokite mane.
Galiu net akies netekti, jei tik tu man atleisi.
Klausyk, žinau, kad susimoviau. Aš tik labai to laukiau.
Atleisk. Aš negaliu.
Noriu, kad ta diena būtų tobula...
Atleiskit, tapo nuobodu.
Gerai. Eime.
Kaip sekasi darbo paieškos?
Taip pat prastai, kaip ir šis pyragėlis su krabais. Skonis kaip šūdo. Paragauk.
Tu moki įsiūlyti, Šonai. Atsisakysiu.
Aš galėčiau geriau.
Jei atvirai, imčiausi maisto pristatymo,
bet Pasadenoje tokių įmonių - milijonas.
Taip, bet tu išskirtinis. Tu ne tik gamini maistą,
bet, kaip su jauduliu sakytų mano draugai snobai:
„Maistą mums tiekia juodaodis veteranas. Mano atradimas. Nepakartojamas.“
Pažįsti daug snobų? - Mano žmonės.
Bičiuliai.
Pavadinčiau „Maistas baltaodžių sąžinei“.
Investuočiau.
Matot šį paveikslą?
Bla.
Taip, čia aš.
Aišku. Taip. - Gerai.
Prakeikti povai.
Juk sakiau, kad jokių kvaišalų. Tai blogai.
Labas, Samer. - Sveiki, pone Leirdai.
Ar Alisa čia?
Nepasirodė. Ji pasigailės. Mes čia šėlstame.
Tikrai? Jis telefone žaidžia „Wordle“.
Kur ji?
Nežinau. Atleiskit.
Meluoja.
Taip. Pažįstu Samer, Polai. - Taip.
Gerai.
Štai kas.
Neišsigandau pamanęs, kad Alisa su tavim.
Neišsigandau, kai dingo mano mašina.
Žinai, kodėl? Nes ji moka vairuoti.
Aš ją mokiau.
Bet pažymėjimo ji negavo, nes tada žuvo jos mama.
Gal reikėjo ją priversti, supranti,
bet kad pats buvau nekoks.
Jei atvirai, apsvaigusiam ir išskridusiam iš tikrovės man buvo lengviau.
Bet aš dabar čia.
O mano vaiko čia nėra, ir man dėl jos labai neramu.
Tai gal būk gera, pasakyk man, kur ji, po galais?
PKU.
Šūdas. Ji minėjo kažkokį tipą iš universiteto su „Vespa“.
Tik ne su „Vespa“.
Žinau. Sakiau jai.
Atsiuntė man jo adresą.
Jei jis ją užmuštų, kad žinotume,
kur ieškot jos kūno. - Taip.
Gerai. Dabar aš visai susinervinau.
Nereikia, žmogau.
Taip, varom.
Pažįstat Luką? Ar Lukas čia yra?
Liaukis kabinęs anglų mokytoją.
Privalai ją paleisti.
Čia aš. Jums nesimato?
Suprask mus, jos galva - trikampė.
Vadinasi „Mūza ant kušetės“.
Aš - psichologė. Ant ko sėdi pas psichologą?
Ant kušetės.
Ir aš - mūza. Mūza - čia, mūza - ten.
Aš visur mūza, po galais.
Sveika, Gabe.
Labas, Nikai.
Labas. Smagu susipažinti. Liz. Labai daug apie tave esu girdėjusi.
Ką? Nedaug. Normaliai.
Tiesa. Atsiprašau. - Šonas.
Sveikas. - Skaičiau apie tave aprašyme.
Malonu susipažinti.
Eime. Geriau už tave žinau, kada nueiti.
Žinau. Mano silpnoji vieta.
Keista. - Taip.
Žinai, norėjau tave pakviesti, bet nemaniau, kad ateisi.
Tu manęs nepakvietei, bet aš vis tiek atėjau.
Ne, džiaugiuosi, kad atėjai. Tu turi būti čia.
Norėjau, kad matytum, kad man geriau.
Didžiuojuosi tavim.
Turiu visus apeiti.
Tai eik. Apeik visus.
Dievuliau, jie tokie jaunučiai.
Mūsų amžiuje visi atrodo jauni.
Mūsų? Mes - ne bendraamžiai.
Čia. Vyrai, aš noriu išgąsdint tą bičą,
todėl pasirodykime išties rūsčiai.
Tu čia silpnoji grandis.
Žinau. Stengiausi įsipūst galios, Polai.
Četas, taip?
Kur Alisa?
Tavo senelis su tėčiais atėjo.
O Dieve. Kaip mane radot?
Pakalbėsim vėliau. Eime.
Aš teisininkas. Ji nepilnametė, žinojai?
Ne. Sakei, kad tau 19-ika. - Jai 12-ika.
Ką? - Man ne 12-ika.
Eini, Polai?
Aš dar jį pagąsdinsiu.
Dabar viskas. Labanakt, Četai.
Atleiskite. Ačiū.
Gazuotas sidras?
Čia nėr alkoholio.
Velnias.
Atsiprašau. Jūs pažiūrėkit į jį.
Jam ne šiaip gerai sekasi, o puikiai.
Ir tai tave nervina?
Taip. Paaiškink jam.
Ji siunta, Šonai. Kaip tu nesupranti?
Aš dėjau visas pastangas, Šonai. Ilgus aštuonerius metus.
Aštuonerius, Šonai.
Mes išsiskiriam, ir tada jis tampa geriausia savo versija?
Supratau. Dabar suėjo galai.
Tu nesupratai, kodėl pykau, ir tiesiog pritarei man?
Myliu tave.
- Gerai, pagavau. Nikas - šūdžius.
Nikas - šūdžius.
Ne, Šonai. Nikas - puikus žmogus.
Taip, Šonai, kvaileli.
Gerai, grįšiu po penkių. Po dešimties.
Ką aš darau? Turėčiau džiaugtis, kad jis susitvarkė.
Negi visą gyvenimą būsiu priekabi kalė?
Pasimėgauk tuo šįvakar.
Sveiki, visi. Ačiū visiems, kad atėjote.
Dėkoju jums iš visos širdies, ačiū.
Draugams, bendraamžiams, mylimiems, atvykusiems su piniginėmis.
Ir ypač tiems, kurie padėjo man čia atsidurti.
Bliamba.
Ar ji sakė ką mašinoje?
Ne. Nė žodžio.
O, varge. Žinot, mano tėvas buvo grubus žmogus, aš jo bijojau.
Eik jau. - Liaukis.
Aš nebūčiau išsisukęs sveikas už tai, ką šįvakar iškrėtė Alisa.
Kokia gi bus jos bausmė?
Jokia. Džimis jos nebaus.
Liaukis. Tu nežinai.
Žinau.
Jautiesi toks kaltas,
jog manai, kad neturi teisės pykti.
Kristau. Pažiūrėk į jį.
Tu pyksti ant jo, o jis siurbia tavo alų.
Skanus alus. Koks čia, IPA?
Bup.
Bup?
Taip, bup.
Bup? - Taip, bup.
Taip, žmogau, tu mane įžeidei. Man prireiks laiko.
Didžiuojiesi savimi? - Visada.
Taip, labos nakties, Brajanai.
Gerai. Taip.
Galiu... - Labanakt.
Gerai.
Bup? Kas sako „bup“?
Taip. - Kaip jautiesi?
Gerai. Bet aš žinau, kad mes susitaikysim.
Su Alisa kitaip. Mūsų santykiai kliba.
Tuo labiau.
Gera tau kalbėti, Polai. O kaip sekasi su Meg?
Šūdinai.
Gaila.
Viską atiduočiau, kad tik dar sykį tapčiau jai tėčiu. Tu dar turi šansą su Alisa.
Tik liaukis dėjęs į kelnes.
Parodyk stuburą. Ji už tai padėkos.
Ne, nepadėkos.
Gal ir ne.
Užtat sąžinė bus rami.
Žinai, kodėl? Nes tai tavo pareiga.
Bet ką aš išmanau?
Kažkam teks parvežti mane namo.
Aš čia vienintelis, Polai.
Tiksi ir tu.
Aš einu atsisveikinti.
Mes su tavim. - Ačiū.
Manęs čia nebūtų, jei ne viena moteris.
Būsiu banalus, bet ji - mano mūza.
Pačiu laiku. - Kalbi apie mane?
Galbūt.
Man šiek tiek nepatogu,
bet Nikas man sakė, kad šiame paveiksle nutapyta aš.
Gal jau eime?
Dar ne. - Vajė.
Nikai. Labas.
Šitam paveiksle - aš.
„Mūza ant kušetės“ esu aš. Žiūrėk. Kas čia?
Žiūrėkit. Apgamėlis.
Tu jį žinai, nes daug mylėjomės.
Liza, padėk, prašau. - Tuoj.
Bum! Apgamas. Bum. Tas pats apgamas. Aš.
Apgamas čia, apgamas ten. Apgamas čia, apgamas ten! Paveiksle aš!
Alija, atleisk, kad matai mane tokią.
Tu esi kieta moteris, man patinka tavo stilius,
kieti auskarai, tu - žiauriai faina.
Viso. Ačiū. - Mėšlas.
Žinai, gal ir nederėtų, bet kodėl ne?
Nereikia.
Negražu, bet aš pasakysiu.
Ne. - Jam patinka pirštai subinėj.
Pakaks. - Šį darbą dirbdavau aš.
Nykštį į skylę...
Buvo smagu. - ...ir jis kaifuodavo.
Kartais sukišdavau du,
o jis toks: „Dar, dar. Noriu dar.“ - Ačiū. Atsiprašome. Graži paroda.
Labai gražu. Jūs visi... Puiki paroda.
Dailininkas - subinkrušys.
Sveikas. Ilgai užtrukai.
Taip, apvažiavom gal
tris degalines ieškodami Polui „Fun Dip“.
Jis kaip koks narkomanas. Jam galvoj vien pagaliukai.
Taip, mano kaltė. Regis, visas šis vakaras - mano kaltė.
Atsiprašau. Daugiau taip nedarysiu.
Ne, to nepakaks. Niekur neisi du mėnesius.
Namų areštas? Tu nerimtai.
Pamatysim.
Neturi teisės manęs bausti. Tu pats metus gėrei.
Taip, žinai, ką?
Tai tiesa, bet aš apmoku sąskaitas ir aš kuriu taisykles.
Nuo šiol - mokykla, futbolo treniruotės
ir namo. Niekur nė žingsnio.
Kitą savaitę einu į „Japanese Breakfast“.
Pusryčiausi namie.
Tai - grupė, šūdžiau.
Turbūt, fantastiška su tokiu ironišku pavadinimu.
Taip, bliamba. Žinai, ką? Mama gyvenime nebūtų to dariusi.
Dar ir kaip būtų.
Būtų, ir tu tai žinai, bliamba.
Aš nekenčiu tavęs, bliamba!
O aš tave myliu, bliamba!
Išvertė Egidija Namavičė