Привіт, Ґрейс. Як ви, тримаєтеся?
І розмовляти не хоче.
Ситуація жахливо паскудна.
Їй пощастило, що Донні не загинув,
але лікарі не знають, чи він зможе ходити.
Зате не буде змушений ходити на прогулянки зі співробітниками.
Пол, щоб просуватися повільно, мені потрібен позитив.
Мабуть, їй дадуть довічне,
але вона роками зазнавала знущань.
- Це врахують. Вона вийде. - Або ні.
Повинна вийти.
Слухай, малий.
У цьому різниця між тобою і мною.
Якщо мої пацієнти влипнуть, зі мною все буде добре.
А от з тобою – не дуже.
Це тут.
Звідси вона його зіштовхнула.
А в тебе завжди було це тату?
ДЖИММІ
Ні. Це нове.
Приємно, але чому?
У памʼять про тебе.
Бум.
Ти в нормі?
Ого. Кошмар наснився?
Ні, просто в мене алергія.
Я так прокашлююся.
Майже вдалося.
Ну от, вийшло.
А ти що робиш? Дивишся, як я сплю?
Ні. Хто дивиться, як люди сплять?
Боже мій. Ти дивишся, як я сплю?
Ні.
У тебе доросле ліжко, тому тепер нечасто.
Господи Ісусе.
А та старенька, яка сьогодні кричала...
То був тато, так.
Логічно. Бувай.
Синку. Що робиш?
Люблю дивитись, як вона пʼє.
Переслідуєш сусідку. Ясно.
ҐАБІ
Дереку, потрібен патруль збочень.
Іду, синку. Ми зможемо.
Зможемо жити біля дівчини і нікого не лякати.
Розказуй новини.
Ти мною пишатимешся.
Я три дні не злягалася з Джиммі.
Зауваж, перші два дні
я була у відʼїзді, а на третій
мене трохи турбувала легка діарея.
Все одно це рахується. Хочеш, промовимо афірмацію?
Не хочу, але ти все одно мене примусь.
Говори, висока розпусна боягузка.
Ого. Добре.
«Джиммі не готовий до стосунків.
Динаміка нерівна й шкідлива для мене».
Амінь.
Але мені важко, бо я купила йому шампунь,
від якого волосся пахне сосною, і мій бобер аж присвистує.
Розумію. На Різдво я часто сплю з Дереком.
Усе, я паркуюся. Відбій. Цілую. Бувай.
Давай.
- Добре. - Памʼятай: Еліс – просто подруга.
А не людина, чию шкіру ти хочеш носити.
Ану, спробуй.
Привіт, Еліс.
У тебе шкіра наче така ніжна.
Господи боже.
- Нічого, синку, це мій промах. - Ще б пак.
Я вклав думку про шкіру тобі в голову.
Спокусливішої сцени я не бачила.
Поставлю собі на заставку.
Як ти зайшла?
Вона тебе щодня підвозить.
Я дала їй код.
Зрада.
Танцювати наче корисно при Паркінсоні.
Хоч я й не люблю.
Визнай, що любиш наші ранкові танці,
або їх більше не буде.
Мала, це моє улюблене.
- Геть! - Добре. Я в машині.
- Бувай, Джулі. Я твоя фанатка. - Бувай, Ґабі.
- Що? - Що?
Джулі постійно в тебе гостює.
Ви наче сусідики з привілейчиками.
- Не розумію, що це. - Розумієш.
Між вами все серйозно?
Джозі у відпустці вдалині...
Е ні. Сьогодні без цього.
Боже мій. А якщо буде весілля?
Я в шоці! Твій тато ще живий?
Якщо ні, я поведу тебе до вівтаря, якщо захочеш.
Мене втішає той факт, що гіршим цей день стати не може.
Пол, я маю розповісти тобі свій сон.
Визнаю свою помилку.
Ми пішли на прогулянку, а навколо нас гуляли мої пацієнти.
У тебе над ліктем була татуха з моїм іменем.
Але не все було райдужно.
Ти скинув мене з кручі.
Пол, ти хотів мене вбити.
Впустиш мене сьогодні у свої сни, і я повторю спробу.
ПРАВДИВА ТЕРАПІЯ
Того разу вона й слова не сказала, тому спробуй бути на позитиві.
- Добре. - Добре?
- Ось вона! - Наша дівчинка! Красуня.
Класний монохромний костюмчик.
Відтінок твоєї шкіри так вдало поєднується
з безжальним флуоресцентним світлом, що це просто якась магія...
Надто на позитиві? Переборщив.
Нащо ви знов прийшли?
Ґрейс, це мій друг Браян.
Браян – адвокат, обіцяє взятися за вашу справу безплатно.
- Байдуже. - Я знаю. Це справді велика радість.
Поговорімо про те, що ви скажете на наступному допиті.
А який сенс?
Я хотіла вбити чоловіка, тому мені дадуть довічне.
З такого починати не варто.
Ґрейс, я обіцяю, ми вам допоможемо через це пройти.
А ви мало накоїли?
Раніше я продавала будинки.
Займалася пілатесом. У мене був платиновий статус у «Йогуртленді».
А тепер я мушу обміняти цю заколку на тампон.
- Ґрейс. - Слухайте,
я знаю, в мене був чоловік-гівнюк,
але то було краще.
Платиновий статус – це море йогурту.
- Браяне. - Вибач.
В «Арнольд Палмер» більше чаю,
а якщо в сандвічі побачу хоч шматочок цибулі, я закричу.
Зараз буде.
Ти бачив?
Вона мною командувала, а я не врізала їй кулаком у цицьку.
Глянь на Шона. Він чудово справляється.
А Ґрейс – це просто катастрофа.
Я ніяк не можу розциклитися.
Думаю, Еліс бачить, що в мене їде дах.
Вона нічого не каже, але ж видно.
Видно, що переживає за мене.
Страшно усвідомлювати, що твоя дитина знає, який ти крихкий.
Пол, я не крихкий.
У мене дах їде, я зациклився.
Добре.
Смачний сандвіч.
Думаєш, я налажав з пацієнтами?
Розкажеш усе. Ходімо.
Ти допомагав пацієнтові позбутися людських останків на стадіоні «Роуз Боул»?
Попелу, не кісток. Це було б огидно.
Тебе занепокоїло те, що я відправив Шона на ММА,
але я трохи підчитав. У Сан-Дієґо є тип,
який так лікує ветеранів з ПТСР з 2012-го.
І так, у Ґрейс поганий результат.
А в її чоловіка – ще гірший.
Переривання патернів.
Це визнана нейролінгвістична методика,
і я не казав їй травмувати Донні.
Звісно, можна заперечити, що мій жарт
на тему, як його бумкнути, ускладнить ситуацію на суді.
Ще раз, як ти дослівно сказав?
«З краю кручі. Розтовкти мозок. З'їсти».
Я розумію, це не смішно,
але уяви, що я говорив кумедним голосом Коржика.
З краю кручі. Розтовкти мозок. Зʼїсти ложечкою.
Мені це ні до чого.
Це щоб ти мав повну інформацію,
бо мені треба від тебе почути,
що я не налажав з пацієнтами.
Ти не налажав.
Дяки. Дякую, Пол.
Але, враховуючи ситуацію, спробуй дотримуватися конвенційної терапії.
- Хоча б до закінчення суду. - Ага.
Спробуй бути нормальним.
Ось ви де. Поскакали, ковбою.
- Це та, яка хотіла цілуватися. - Двічі.
Зі мною таке постійно.
Не чекав, що таке станеться з тобою.
Нормальний.
Твої цицьки кудись зібралися?
Чорт. Прокляття.
Ліз, як ти знала, що я тут буду?
Коли я запропонувала зустріч,
ти сказала, що будеш удома смажити в аерогрилі тиляпію.
Забагато подробиць.
Слухай, Ліз. Я перевантажена. Ясно?
Жонглюю пацієнтами. Викладаю курс.
Навіть речей у новому будинку не розпакувала.
Мені потрібна віддушина.
Подивися шоу ремонтів «Property Brothers» і помастурбуй, як усі.
Це ж ти мене просила
застосувати суперсилу причепи і допомогти тобі розірвати це коло.
Твоя правда. Дістало. Я порву з Джиммі.
- До справи! - До справи.
Я сильна жінка.
Я слабенька дівчинка.
Добре. Так.
А я сильний дорослий хлопчик.
- Що? - Я печерна людина.
Моя вбивати лося ротом.
Усе. Мовчи. Більше ні слова.
Ні слова. Ану.
Поцілуй мене. Але не говори.
Ну чого ти?
Мукі принесе їм перемогу.
Усе ясно.
Ти пацанка.
Який ти милий.
Що з настроєм?
«Доджерс» програють, спина болить,
хлопець у мінімаркеті назвав мене «шеф».
О, ні.
Який важкий день.
А ще я зазвичай дивлюся матчі...
на самоті.
Без проблем.
Піду з книжкою нагору.
Я не знав, що ти сьогодні залишишся.
Нічого страшного.
Якщо вимкнеш у собі мудачисько, приходь до того, як я засну.
Зроблю тобі масаж спини.
Я думаю, ми забагато часу проводимо разом.
Що, вибач?
Просто дехто каже, що ми наче...
сусідики з привілейчиками.
Не розумію, що це.
Розумієш.
Знаєш що? Твоя правда.
Нам обом не завадить побути на самоті.
Не обовʼязково сьогодні.
Я вже з нетерпінням чекав масажу спини.
Це так не працює, шеф.
Написав побратим з мого підрозділу.
На день приїде в місто, хоче зустрітися.
Це паскудно.
- Поганий? - Чудовий.
- Поганий друг? - Ні.
Розшифруй.
Він любить пригадувати давні часи, а я...
я не хочу наново переживати те лайно.
Ясно.
Добре.
Він тебе триґерить.
Слухай, триґери скрізь.
Для мене це сирени.
Щоразу. Коли чую сирену, я переношуся...
у ту ніч, коли загинула Тіа.
Коли я приїхав, бригади невідкладної допомоги вже були на місці.
Памʼятаю, що над двигунами здіймалася пара.
Парамедики вантажили тіло Тіа в машину швидкої.
Один поліціянт саджав пʼяного водія в патрульну машину.
Але що мене досі ранить, то це ті двоє інших копів,
які там просто базікали про те, що замовлять собі на вечерю.
Наче це звичайний день.
Співчуваю.
А знаєш? Усе нормально.
Бо тепер я можу це згадувати, не розвалюючись на шматки.
Я не мушу себе знеболювати,
нюхаючи Моллі з тіла стриптизерки, яку звали Екстазі.
А може, я нюхав екстазі з тіла стриптизерки, яку звали Моллі.
Дорога памʼяті.
Суть у чому – не можна вічно ховатися від минулого.
Я ще не готовий.
Не страшно.
А знаєш чому?
Одного дня ти будеш готовий.
І це все? Джимінгу не буде?
«Джимінгу»?
Незрозумілої терапії, яку ти проводиш не в офісі, а Пол ненавидить.
Я тимчасово її припинив.
Повертаюся до основ.
Треба бути нормальним.
- Добре. Згода. - Але «джимінг»?
Мені подобається.
- Господи. - Усі це так називають?
А хоча байдуже. На першому місці не я.
А ваші потреби, але приємно.
Розкажеш людям, що мені зайшло?
Закінчився час.
Просто звучить як назва руху чи...
Зараза!
ЛІЗ
Ні, ні.
Добре.
Офігіти, як запізнююся.
Може, в новому будинку не ловить мережу.
Було два гудки. Тебе скинули.
Як ти знаєш?
Бо завжди два гудки, коли я дзвоню тобі.
От мудакувата розпусна тичка.
Дати кличку цьому песику з притулку буде важко.
Часто пускає гази, але вигляд у нього королівський.
Ясно. Знаєш, що я зроблю?
Даси Ґабі спокій, бо вона доросла?
Не дурій.
Нарікаю тебе сером Пердолотом.
Привіт, сер Пердолот.
Його пацієнтка скоїла замах на вбивство.
У нього дах їде.
Він почав кричати уві сні,
отак.
Забула. Я казала, що дивлюсь, як він спить?
Не казала.
Ану заплющ очі й кілька секунд подихай.
Знаєш, що паскудно у твоїх морквинках?
Їх маскують під «Чітос».
Я поґуґлила Паркінсона.
Тобі потрібне здорове харчування.
Дурнуватий інтернет.
Не допомагає.
Весь час боюся, що він зірветься до такого стану, як після маминої смерті.
Це називається надмірною пильністю.
Цілком нормально, зважаючи на те, що ти пережила.
Поговориш про це з татом?
Ні.
Крім того, він психотерапевт.
Хіба не повинен помічати, що я помічаю, що він
сходить з розуму, і від цього я сходжу з розуму?
Не віриться, але я все зрозумів.
Морква таки корисна.
Слухай, ця твоя паніка
не зникне, поки не скажеш татові, чого ти боїшся.
Але він так старається.
Йому буде прикро.
Еге ж.
Говорити гірку правду близькій людині нелегко.
У мене й самого така ситуація.
О, ні. З гарною лікаркою-коханкою?
Що? Я не винна, що вона гарна.
- У вас усе добре? - Не твоє діло.
Вибач.
Але ти права.
Вона відпадна.
Це правда.
Нагадую.
Ви повинні здати плани незалежних дослідницьких проєктів.
Винятків не буде.
Байдуже, чи ви тут досліджуєте архетипи тіні за Юнґом,
чи намагаєтеся збагнути, чому ваша мама – ку-ку.
У мене – мама.
Я знаю, Кішо.
Вона кілька разів дзвонила.
Ясно.
Є ще питання, поки я вас не відпустила?
Є.
Чому ти мене уникаєш?
- Серйозно? - А ще – цьому пацану 12 років?
Неповнолітній геній?
- Мені 20. - Мені теж.
Добре. Студенти, ви вільні. Вибачайте.
Що за фігня?
Не йди так швидко.
У тебе крок довший за мій.
Не відставай, зараза.
- А непоганий кабінет. - Дякую.
Чому в ньому ти?
- Пані Еванс. - Так.
Маєте хвилинку поговорити про мій проєкт?
Так. Сідай.
Ні, ми розмовляємо.
Пробач цій жінці, Кішо. В неї тяжкий випадок лютої шизи.
- Ідемо, не зупиняємося. - Що?
- Замовкни. - Я потім прийду.
- Вибач. - Поцілуй у дупу іншого викладача.
- Що? - У тебе не години прийому.
Шикарно. Пані викладачка Ґабріелла.
- Це просто моє імʼя. - Шикарно.
- А це що? - Стікери.
- Я теж таке хочу. - Звичайні. Нічого...
- Знаєш, у чому проблема? - Ні.
У тебе погано з особистими межами.
Господи. Це в мене погано?
Так. Ти мене любиш.
- Ні. Віддай камінець. - Любиш.
Знаєш що? Обійди стіл. Іди на той бік.
- Добре. - Всядься. Знаєш що, Ліз?
Я не маю на тебе часу. Ясно?
На мені – стрінґи з восьмого класу,
бо я не встигла розкласти речі.
Вони такі нереально тісні, що мій кущ ніби гойдається в гамаку.
У тебе й досі кущ?
Ліз, я зайнята. Це кущ зайнятості.
Так. Лазером не можна.
Ще й як можна. Піди на лазер.
- Помовч. - А знаєш що?
Що?
Ти б мала час розкласти речі, якби зусиллям волі порвала з Джиммі.
Така моя думка.
Прийми ноги з мого стола. Гарні туфлі.
- Дякую. - Геть.
Я думаю, причина моєї неспроможності –
у відчутті, що я можу втратити
шанс, який ми з ним маємо.
Знаю, я слабачка,
але в мені жевріє надія – якщо протримаюся,
може, в нас щось складеться.
Мала.
Не складеться.
Нізащо.
Ти ж його знаєш.
Не вмієш вчасно зупинятися?
Не вмію.
Чесно? Саме через цю фігню з тобою важко зближуватися.
Вимітайся з мого кабінету.
Ґабі.
Добре.
Чого б то я називав це джимінгом?
Є таке слово.
Означає зламати замок.
Ви наче розізлилися. Ви злий?
Я не злий.
Мені прикро за вас, бо всі інші пацієнти називають так.
І їм дуже подобається, але поговоримо на тому тижні.
А ти чому тут?
Усе добре?
Не знаю, тату.
Просто боюся, що в тебе знову буде зрив.
Після маминої смерті ти був моїм татом, а потім зненацька
мене підвозить до школи секс-працівниця.
Вона була водійкою. На двох роботах.
Можеш більше не боятися.
- Я в порядку. - Точно?
Тоді ти теж постійно так казав.
Я питала, як день пройшов, а ти такий:
«Добре. Чудово».
А було недобре.
Було паскудно.
Отож.
Ти дуже хоробра, що так відверто зі мною говориш.
Так, у мене стрес через Ґрейс, але це тато під час робочого дня.
Нічний татко в нормі.
Я почув. Більше не скажу.
Дякую.
Суть у тому, що я вже даю раду.
Я набагато сильніший.
Я знаю.
Щось змінилося кілька місяців тому,
і таке враження, що ти ожив.
Хай що то було, будь ласка, скажи, що ти не збираєшся...
Джимінг.
- Забудь. Це такий рух. - Ясно.
Я от що кажу. Хай що воно було,
просто пообіцяй, що не перестанеш це робити.
Обіцяю.
- Люблю тебе. Бувай. - Як швидко.
Приємного джимінгу.
Бийся зі мною.
Що?
Я вернувся.
Я перемагаю – ти йдеш на зустріч з побратимом.
Ти здурів?
Я вже профі на рингу.
Серйозно?
Але байдуже, бо тебе зараз заджимлять.
Та все, проїхали.
- Я почну повільно. Дивися. - Бро.
- Ти будеш під гіпнозом. Повільно. - Та ну.
Вліво, вправо, вліво, право. Вліво, вправо.
- Це не... - Тобі дуже хочеться спати.
Якщо я погоджуся, ти перестанеш?
Памʼятай: ти сам напросився.
Зі мною все буде добре.
Тайм-аут.
Чорт.
Ти все?
- Зловив! - Ти серйозно?
- Попався, Шон. - Чувак. Уже все.
Це мій хід. Давай.
- Джиммі. - Здавайся.
- Здавайся, Шон. - Пусти.
Підкорися моїй волі.
Підкорися...
Чорт.
Вибач. Ти в нормі?
Думаєш, я готовий до зустрічі?
Добре, зустрінуся.
Чому ти мовчиш?
Це твої зуби?
Тоді розтули рота.
Розтуляй.
Гадство.
МАМА
НЕ ДАЮ РАДИ ТВОЇЙ СЕСТРІ.
СКАЖИ ЇЙ, ХАЙ ВІДЧЕПИТЬСЯ.
Вже вдалий час?
Ні. Думаю, вдалого часу вже ніколи не буде.
Мама з сестрою знову воюють, прекрасно.
А ще я гадки не маю, де мої банні рушники,
тому витираюся килимком.
А ще я сплю з чоловіком покійної найкращої подруги.
А хочеш знати чому?
Взагалі-то хочу.
Бо я патологічно турботлива людина.
Варто побачити перед собою мужчину-руїну,
як я кидаюся в цей басейн,
наче чорний Майкл Фелпс жіночої статі, щоразу і без винятків.
Але далі – гірше, бо я вилаяла
одну-єдину подругу, яка намагалася мене підтримати.
Краще я все-таки потім прийду.
Ні. Ти якраз вчасно.
Я вилила тобі душу, тому тепер задовольню
будь-яке твоє прохання. То що ти хотіла?
- Будете моїм керівником? - Так.
Зустрічі будуть у неділю ввечері?
Чіпка дівчинка.
Молодчина.
Алло.
Привіт, Джулі.
Я хотів тобі сказати...
Зараз не можу говорити.
Це ти мені подзвонив.
У мене з Шоном прорив.
А де твої зуби?
У гаманці, але не страшно.
Піду до стоматолога по швидкій.
Шон начистив мені пику і погодився
- на зустріч з побратимом. - Начистив?
Я знаю, що ти скажеш.
Ні, не знаєш.
Що я обіцяв бути нормальним терапевтом.
Сядь.
Поки ти не почав, я хочу пояснити.
Очі сльозяться не тому, що я боюся.
А тому, що біль насправді нестерпний.
Я тобі збрехав.
Ти налажав з одним пацієнтом.
Ситуацію з Ґрейс я розрулю.
Я говорю не про Ґрейс.
Я про Шона.
Ти створив класичні подвійні відносини.
Господи, Джиммі.
Він живе у тебе.
Йому не було де жити.
У нього спільний бізнес з твоєю білою сусідкою середнього віку. Яка вселяє жах.
Хіба це нормально?
Залежить, хто дивиться.
Є хоч одна людина з його власного життя,
з якою він бачиться?
Чому ти чесно мені не сказав?
Бо не лише Еліс знає, який ти крихкий.
Ти постійно повторюєш, що для тебе важливе лише щастя пацієнтів.
Так.
Думаєш, Шон не знає?
Він скаже що завгодно, аби ти й далі був щасливий.
Навіть збреше.
Але той хлопець не наймався лікувати тебе.
Я не помилився з Шоном.
Він – моє найбільше досягнення.
Не кажи слів на букву «Д».
Даруй.
Чорт, знову.
Даруй.
Шон більше не буде твоїм пацієнтом.
Ні.
Щодо нього ти неправий.
У нього все прекрасно,
і в душі я знаю, що це завдяки мені він досягає успіху.
Чуєш, кохана.
Я тут подумав: може, поприколюватись і поставити в туалеті глобус?
Тобі слова не давали.
- Як завжди. - Не пропадеш. Глобус – у кабінет.
- Що тут коїться? - Невідомо.
Мене запрошували на випивку і снеки.
Ви це все зробили втрьох?
Майже готово, крім твого спіднього
і коробки з речами, які в моїй уяві не належать до сфери нашої дружби.
Віддай. Не дивися туди!
Тепер можна знищити коробки.
Це роботка для гетеро.
- У мене перерва. - Е ні.
Та ну.
Люблю чавити коробки.
Не сумніваюся.
Я була жахливою сукою.
Чому ти мені допомогла?
Ти маєш камінець. Я тебе люблю.
Пробач.
Нічого. Іди сюди.
Ти розумієш, що в мене буде секс з Джиммі?
Я знаю, кицюню.
Астронавт повернувся.
Ти казав, що хочеш бути на самоті.
Є над чим подумати.
Слухай,
легкого способу сказати це немає, тому я просто скажу.
Я тебе люблю.
Хріново.
Так. Повір, це не те, чого я хотів.
Я теж тебе люблю.
- Чорт. - Ага.
Я боявся, що ти це скажеш.
Це моє слово.
Скажи? Вони бігли так швидко.
- Так. - Усі ці малі...
Надлюди.
Вгадайте, що відросло?
Клас.
Поздоровляю, тату. В тебе є зуби.
Надіявся це почути від тебе в поважнішому віці.
- Як там зустріч? - Чудово. Радий, що ти мене виштовхав.
Супер.
Це загрозлива хватка?
Та ні. Вираз обличчя не той.
- У нього не справжній вираз. - Так?
Реальна пика.
Ти з ним не бачився?
Еліс, даси нам поговорити?
Так.
- Привіт. - Чорт. Вибач, звичка.
ТЕРАПЕВТ ВІЛЬНИЙ
Та нічого.
Ходімо, хлопче. До роботи.
Вітаю у вищій лізі.
Що ж, тоді ще побачимося, мабуть.
Сподіваюся.
Господи. Ви живете разом.
Помахаєте один одному з кімнат.
Іди!
Не знаю, в чому проблема.
Я не схотів заходити в кавʼярню.
Слухай, хлопче.
Джиммі був правий в одному:
важливо дивитися в очі своїм демонам.
Якщо для цього треба зустрітися з давнім другом, ти впораєшся.
Зустрінься.
Не можна ціле життя ховатися від своєї травми.
Якщо ти по-справжньому не розберешся з минулим, воно до тебе повернеться.
Я прийшов попросити вибачення.
Ви вже вибачались. Ідіть.
Ви мене ненавидите...
- Забирайся звідси. - ...але я подумав...
- Я б хотів... - Вимітайся нахрін!
Геть звідси! Пішов геть!
І коли це станеться...
Що?
Як пройшов залишок дня?
Так. Добре.
Чудово.
Переклад субтитрів: Олена Любенко