- Гладна ли си? - Мамка му, ужас!
Беше грешка.
- Ти нямаш вина. Боже, адски съм тъпа. - Не си тъпа.
Съмър ми е приятелка, не бива да разбира.
Изобщо никой не бива да разбира.
Добро утро, момче, топъл сандвич с яйце!
Добре ли спа?
- Да. - Ставай, денят е прекрасен.
- Той не чука ли? - Не и когато сандвичът е топъл.
Да беше видяла лицето на Шон! Беше ужасно ядосан и съсипан.
Като мен, когато разбрах, че ще имам трето момче.
Не се вини. Всеки е продавал своя дял на отчуждения баща на ортака си.
- Защо говориш така? - Влизам ти в тона, нали се шегуваш?
- На теб не ти е позволено! - Добре, спокойно.
Дай прегръдка, извинявай, ела тук.
- Ха така, добре. Ще го преживееш. - По дяволите.
- Сега може ли да пусна шегичка? - Не, но ми харесва така.
- Да беше видял лицето на Лиз. Прекалих. - Всички правим грешки.
Веднъж така се бях надрусал от мъка, че изядох проекта по биология на Алис.
Беше модел на ДНК от захарни пръчки.
Писаха й тройка, но беше вкусен.
Благодаря за удачния пример.
Как можах да й се развикам така!
Мамка му!
Олеле!
- Ще отбягвам Лиз до края на живота си. - Няма да успееш. Тя ще те намери.
Тече ти кръв.
- Не питай. - Какво стана?
- Какво не разбираш? Казах да не питаш! - Извинявай, душке.
- Страх те е от нея. - А пък теб - от Лиз.
Как не! Тя си е страшна.
- Всичко се прецака. - Не.
Сещам се за решение.
Джими каза да се допитаме до теб.
Джими е титан на мисълта.
Забавно ще е, за пръв път съм на терапевт.
- Да не повярваш. - Сащисай ме.
Знам, че намеренията ти са били добри.
Не биваше да избухвам, извинявай.
Не, трябваше да говоря с теб, съжалявам.
- Помирихме се. - Хубаво.
БЯСНАТА ПРОДАВА БИЗНЕСА
Браво.
ШОН РЕАГИРА ЕМОЦИОНАЛНО ПОМИРЯВАТ СЕ
Лиз, ще се опитам да бъда искрен. Радвам се, че дойде.
Това ли беше?
А какво, да си събуя гащите и да пляскам с бузи ли?
Е, хайде.
- Колко ти взема? - Нищо.
Толкова и заслужава.
Много ти благодаря.
Супер, предпочитам понички пред тичане по баири.
Бебето, какъвто и да е полът му, нямаше да издържи прехода.
На розовия пуловер пише името "Емили".
Дай ми я сега.
Здравей. Какво си сладурче!
Вчера ми каза същото, значи никой не е сладък.
- Идва ти отвътре, Чарли. - Не ни пробутвай размножаване, Джеймс.
Разбрахме се още навремето, че не искаме деца.
Не, ти не искаш деца. Аз казах само, че ще го преживея.
- Какво ти щукна? - Да ги оставим за малко.
Защо? Моментът е интимен.
- Точно затова. - Няма нищо. Бих искал бебче.
Но ако нямаме, ще бъда героят, надмогнал себе си в името на брака.
И аз мога да съм героят, като излъжа, че ще си помисля.
- Колко смело! - Мога да ви уредя с агент по осиновяване.
- Приятел ми е. - Би било супер.
Така де, стига Брайън да е навит.
Шегуваш ли се? Брайън е герой.
Някой се наака.
- Да ти помогна ли? - Да.
Миризливо бебе.
- Идвало му отвътре? - Не вини мен. Ти крепиш приятелството ни.
Още вони.
Здрасти пак.
Баща ти е нахлул в живота ти.
Няма как да го отбягваш. Говорихте ли?
- Знае ли поне къде живееш? - Вече ме пита и каза, че съм ти ясен.
- Вярно. - Защо все за баща ми говорим?
Знам, че е съсипал отношенията ви със своя постъпка, за която премълчаваш.
Откъде знам ли? Работя това от хиляда години.
- Защо ми прилагаш терапия в кухнята? - С Джими говорехте и навън.
- Реших да пробвам. - Пред кабинета ти?
Стъпка по стъпка.
- Сподели. - Съжалявам, отивам на работа.
- Защо още си тук? - Срах в чекмеджето на бюрото ти.
Спокойно, забравих си ключовете.
Затова все си седя в кабинета.
ПОГЛЕДНА ВСЕ ПАК
- Здрасти, как мина с Лиз? - Добре, щом не се е изсрала в бюрото ми.
Но не успявам да накарам Шон да ми сподели за баща си.
- Дори пробвах да говорим извън кабинета. - Джимосвал си го!
Така наричат нетрадиционния ми подход.
- Няма да ползвам тази дума. - Ще видим.
С Шон сме си близки, да ти помогна ли за баща му?
Няма да ми се месиш повече! Вече не си му терапевт, стой настрана.
Споко, Пол, няма да се меся. Какво? Умея да стоя настрана.
- От много неща. - Кажи едно.
- От фитнеса. Де да имах по-добър пример. - Знам те аз.
Видиш ли Шон оклюман, веднага ще поддадеш.
Не се сдържаш да не помогнеш.
Не мога да не правя нещо, което съм се заклел да не правя.
- Защо пише: "Пиках тук"? - Къде?
Да му се не види. Дай ми го.
- Ти ли го написа? - Откачената ти съседка!
Тревожа се, че Шон ще работи с баща си.
Малко му трябва да прещрака.
Адски е вкусно. Пробвал ли си го?
Тежко ми беше, че те изгоних,
но имаше нужда от това, за да се осъзнаеш.
Я се виж сега!
И как си другаруваме!
Майка ти се страхуваше отначало, но й казах да те остави да възмъжееш.
- Добре ли си? - Да, напълно.
Обичах караваната, а я дадох за едното нищо.
- Съжалявам. - Да, гадно.
Спях с един, дето не му пукаше за мен, но с взлом си взех всичко.
И любимия ми вибратор.
- Колко неприятно. - Скъп ли беше?
Да, затова деляхме парите.
Аз обаче съм най-зле. Чарли иска бебе.
- Не е проблем. - Бебетата са яки.
- Действайте. - Кой ще има бебе?
- Брайън. - Не ти личи.
- Няма да имам бебе! - Ще имаш, така е в брака.
Щом единият иска, решението е взето.
Иначе ще се разделите.
Или ще се разберете.
- Защото любовта ви с Чарли е неразрушима. - И аз искам да си имам Дерек.
Следва най-голямото съвпадение.
Това е най-добрият ми приятел от старата ми работа - Дерек.
Здравейте. Лиз.
- Здрасти, как си? - Радвам се да те видя.
- Ухаеш! - Благодаря.
Винаги миришеш хубаво. Така, добре.
Габи тъкмо казваше, че иска...
- Мълчи. - Така де, нищо не иска.
Нищичко? Май е лъжа, но ще я приема.
- Тук ли ще ядем? - Не.
Атмосферата е твърде мрачна. Ние си падаме веселяци.
А, и между другото, няма лошо да мечтаеш за Дерек.
- Хубаво. - Честито за бебето.
Никакво бебе!
- Нямам търпение да гушкам бебето му. - Не, стига!
Имам нужда от светъл лъч, за да не потъна в мрак.
На косъм съм да кисна във ваната, ревяща и пиеща вино.
Аз ще ти правя компания. Ще седна в другия край,
краката ни ще се докосват и ще сключваме пръсти ей така.
- Ваната е достатъчно голяма. Идвай! - Да! Момент. Не.
Няма да пропадаме в бездната. Затова ще вземем мерки.
Съгласна! За да се развеселя, ще снимам кучета пред евтаназия.
- Само за сватбен агент си. - Снимките на сайта са кофти.
Ще направя хубави, за да ги осиновят.
- Тръгвай с мен. - Как ли пък не!
- Ще отчета бебето като истински проблем. - То си е проблем!
- Не е. - Изобщо.
- Какво става? - Извинявай.
Трополиш ли с пръсти, значи си нервен,
но с Пол смятаме, че двама терапевти са ти много.
- Няма да се меся. - Яко.
Значи ако се срина, нямаш вина, но ако се справя, причината е,
че си ме предал в по-добри ръце.
Накара ме да се почувствам виновен, непълноценен и тъп накуп.
- Бива си ме. - Привет.
- Вечно друг ме кара на спорт. Искам кола. - Ти ли ще я изплащаш?
Ще се почувства виновна, щом разбере, че отивам да й търся кола.
- И си мълчиш, за да й натриеш носа? - Такива са бащите!
Хайде, до после.
Защо не дойдеш с мен? Просто да се поразсееш.
Може, защо не?
Хубавецо, отпусни се и ми се усмихни.
- Не ти. - Знам, но успях, нали?
- Намери ми някое с мили очи. - Всички гледат еднакво.
Ококорено и осъдително. Боже!
Добре, ето. Твой ред е за фотосесия.
- Кротко. - За пръв път ли виждаш куче?
- Това е голямо колкото три. - Господи.
- Няма как да имаме деца, заети хора сме. - Тук си в 15 ч. във вторник.
Мога да си го позволя, понеже нямаме деца.
Ще профукваме парите по екскурзии - до Мауи, Непал, Париж.
- В Париж сигурно не допускат деца. - Напротив.
Само пушат и дезодорантите са табу.
- Да ги заведем в парка. - Може ли?
Имаш право като спонсор. Дарих им два бона за сватбата ти.
Два бона! Можеше да си купя електрическо колело или нови прасци.
- Хубави са си. - Това целях. Хайде, беж. Как скача само!
- Май съм те затапил. - Няма нищо, Дерек 2.
Странно, изглеждаш като човек, който кара спортна кола.
- Няма ли да приличам на кретен? - Ами с тия цайси...
Какви цайси?
- Ще си ги взема, с диоптър са. - Носиш ги по принуда.
- Да ти помогна ли? - Благодаря.
- Ще вдигна цайсите. - Благодаря.
- За нищо. - Какво имаме тук?
Четка за зъби, луксозни сутиени...
- Бисквити за тостер, супер. - Всъщност не са мои,
но си ги заслужих, като потъпках достойнството си.
Скъсала си с някого. И аз се разделих с жена ми.
- Да ти кажа ли как й го върнах? - Да.
- Страдах по нея месеци наред. Тя побесня! - Сигурно.
- И още храня котките й. Хак да й е! - Така й се пада.
- Моят е. - Твоят е в ръката ти.
- Този е другият. - Онзи под вибратора ли?
Служебният телефон на Габи, заета е.
Кой ти е любимият? Червеният е готин. Има ли име?
Салама. Куча радост.
Улицата е затворена, заобиколете.
Не може да затваряте, понеже ремонтирате къщата на Расистката.
Сигурно я знаете като Пам.
- Знаем как й викат. - Махнете конуса.
Хубаво, улицата е отворена.
- Затворена е, не успя да минеш. - Не бъди гадняр.
И какво ще направиш, мъжкарче?
Спокойно, Шон. Не си струва, дишай дълбоко.
Дишай. Шон, върни се в колата.
Върни се в колата. Моля ти се, Шон!
Моля те. Заради мен.
Лоша работа. Онези вече знаят къде живеем.
Не знаят. Спря надалече и вървяхме пеша до тук.
- Защото не бях виждал по-грамаден човек. - Едър беше.
Не знам какво стана. Всичко побеля, както навремето.
Цял ден бачках с баща ми, напрегнат съм.
Защо?
Когато се върнах от Афганистан,
бях обезверен.
Трудно ми беше да открия причина да продължавам напред.
Обаче...
за него всичко беше наред.
Ужасно е, но не можеш да го виниш, че не е четял мислите ти.
Казах му! Обясних му, че ми е тежко.
Знаеш ли колко усилия ми струва?
Буквално го умолявах за помощ.
И какво каза той? Щяло да ми мине.
Що за глупост? И после млъкна.
Мен обаче ме изби на агресия.
И той, уж за мое добро, ме изрита от къщи.
А сега се мисли за герой, понеже съм се съвзел? Големият герой!
Разбирам те, Шон.
Страдал си, а баща ти те е разочаровал.
Нещата са сложни.
- Той е добър човек. - Наясно съм.
- И ме обича! - Знам.
Скъсвал се е от работа заради мен,
така че да не съм чул и една лоша дума за него.
Няма да кажа нито дума повече. Ела да седнем за малко.
- Съжалявам. - Всичко е наред.
Благодаря.
Какъв ли ремонт прави Пам?
Колко сте сладки само.
Топките му са залепени за бедрото ми и са горещи.
Харесва ти. И с бебето ще ти хареса.
Не мога, Лиз. Знам, че ще бъда ужасен баща.
- Спокойно, да си родител... - Песът май има нужда от малко въздух.
Не!
Стой, куче!
Сестра ми вечно прави сензации от разни тъпи случки.
- Как била паднала перуката на мама. - Често се случва.
Още ли сте тук? Не те ли чакат студентите, Г-точке?
Не ми викай така пред нови приятели.
- Защо? - После ще ти обясня.
Добре, благодаря.
Но той е прав. Трябва да вдъхновявам младото поколение.
- Браво. Радвам се, че се запознахме. - Аз също.
- Чао, Дерек. - Чао, адаш.
- Слагам си кретенските очила. - Вече знам защо.
- Хвани си го за гадже. - Не!
- Навита си му. - Още не съм се съвзела след Джими.
Според мен засега е най-добре да държа катерицата под ключ.
- Не гледай надолу. - Ти я сочиш.
- Моя си е! - Добре де, твоя воля.
Аз отивам да намеря ножицата, без да питам Лиз.
Сигурно ще ми отнеме цял ден.
- Баща ти не дава да се татуираш? - Все някога ще клекне.
Тук ли да бъде, или може би тук?
Не знам. Ти какво мислиш?
- И двете места са супер. - Дори не я погледна.
Нещо тук не е наред.
- Забравих гуакамолето. - Къде без него!
- Тя явно знае! - Не знае.
- Умолявам те, стегни се. - Стегнат съм.
- Като възел. - Това не е добре.
- Портмонето ми в стаята ти ли е? - Не, но вече е опетнена.
- От нашето деяние. - Боже мили.
- Татко. - Тръгвам. Трябва ли ти нещо?
Не. Обичам те.
- Аз също. Чао, Конър. - Обичам те. Всъщност не, извинявай.
Ами хубаво.
Спри се!
Едва ли ще те изненадам, че баща ти не спомена за идването ти.
Не е твоя работа. Това е моят Бастион на самотата.
Забавна е, а? Същинска комедиантка. Какво? И аз гледам телевизия.
Мег ще говори за възобновяемата енергия в "Калтек".
- Не е кой знае какво. - Напротив. И нямам търпение.
- Трябва да говоря с теб. - Ще дойда, ако чуя "уф".
Какво?
Шон ми каза за баща си.
Не съм се месил, но щеше да налети бой. Размина се.
И после просто ми каза.
Когато бил най-зле, помолил баща си за помощ,
а той не му обърнал внимание, тотално го отсвирил.
И ти е споделил, без да го караш?
Да. Започна с това, че е напрегнат от работата с баща си.
И после...
Аз го попитах защо.
- Какво? - Попитах го защо.
- Защо? - Да.
- Попитал си го защо? - Да.
Докога ще го повтаряме? Съвсем неангажиращо го попитах защо.
- Много мъдро. - Той не беше на себе си, Пол.
Нямах време да му кажа да затвори очи и да си представи черно торнадо.
Не, облак. И знам, че го знаеш.
Знаех, че ще ме укоряваш, но дойдох. Защо?
Защото държа да помогна на Шон. А ти?
Познавам го. А ти прочете ли записките ми? Не ми отговаряй.
Вече не ме слушаш за нищо.
А трябва да работим заедно. Трябва да сме екип като Батман и Робин.
Ти ще си Батман, говориш като него.
- Ще си платиш. - Точно това би казал Батман.
Защо продължаваш да ми се сърдиш?
Още ли искаш да ми дадеш урок? Разбирам, сгафих с Шон.
Но не ми казвай, че си ядосан, защото е споделил с мен, а не с теб.
Не може егото ти да е толкова голямо.
Довиждане, Джими.
- Пол. - Уф.
Не очаквах да си толкова доволен.
Май като никога победих.
- Кажи ми какво е усещането. - Още го осмислям.
- Разправяй сега за "Калтек". - Господи. Ще повърна, не ми се говори.
- Притесняваш ли се? - Да, много.
Речта ми е прекалено дълга.
Виж ти! Да, много добре.
Но бъркаш структурализма с функционализма.
- Хубава къща. - Благодаря.
Но ти няма да имаш такава, ако оплескаш проекта.
- Затова се съсредоточи. - Добре.
Ама е готина, нали? Всички бани са с подово отопление.
- Понякога седя на плочките. - Супер.
Извинявай, заета си, само набързо.
Не спирам да мисля за катерицата ти, дето е под ключ.
Сериозно? Това е Кийша. Може да те чуе, дори да шепнеш.
- Не му пускаш, така ли? - Ти си работи!
- Тя реши, че сме гаджета. - Готино.
Виж, прецених, че другият Дерек е подходящ за теб,
защото ти постоянно се грижиш за хората.
Може би е време някой да се грижи за теб.
- Пратих ти номера му, обади му се. - Стига де!
Не се знае дали ще се получи, но ти заслужаваш да си щастлива.
- Много мило. Благодаря. - Върхът си.
- И аз искам Дерек. - Като всички.
Вече си имаме куче! Но сега е в клиника.
- Кърпят му лапата и му оперират окото. - Нямам търпение за сметката.
Брайън, това е Стюарт. Агентът по осиновяване, приятел на Майкъл.
- Вече се задейства? - Да.
И откъде изобщо се започва?
Ако ви интересуват бебета в наличност, имам няколко в багажника.
- Какво? - Шегувам се, майтап да става.
Идвам чак от Тарзана. Може ли да ползвам тоалетната ви?
- По този коридор. - Благодаря.
Чарли, извинявай, цял ден мисля за идеята за бебе,
обаче дори за куче не мога да се грижа.
- Не съм готов за това. - Спокойно. Не биваше да го сервирам така.
Аз...
Защо ме е страх да съм искрен?
Много искам да бъда баща.
Искам Коледа с три чорапчета.
Искам, докато шофирам, да се обръщам назад и да казвам:
"Прибираме се, ако не престанеш".
И да споделям емоцията с теб.
Дълбоко в себе си не искаш ли и ти?
Да, естествено.
- Да знаете, че ТХ-то ви свърши. - Благодаря, Стюарт.
Когато партньорът ти копнее за нещо, как да кажеш "не"?
Страхотно е да си родител. Първите шест години ти вярват за всичко.
А и нали обичаш да се обличаш като Шер за Хелоуин?
Представи си как носиш бебе, облечено като Сони.
Бебетата имат ли мустаци, или трябва да купя?
Шегувам се, но не съвсем.
Ще се издъня. Аз съм нарцисист и затворник на собствената си суета.
И макар да се харесвам, определено съм критикар.
Същият като баща ми. А той не беше най-добрият родител.
И аз бях като теб. От страх се кълнях, че няма да имам деца.
За щастие, Дерек притежава странната способност да те гледа в очите
и да ти вдъхва такава увереност, че всеки път избухваш в сълзи.
И се радвам, че го послушах, защото когато родиш детето си,
или в твоя случай ти го доставят, мигом те залива любов.
Ти все се упрекваш,
но си сред най-състрадателните хора, които познавам.
Видиш ли човек в нужда, поемаш си дъх и му протягаш ръка.
Роден си за баща.
- Благодаря. - Ето ме.
- Нека обработи и мен. - Пусни специалния поглед.
Погледни ме, Брайън.
Каквото и да става,
всичко ще бъде наред.
Готово.
Успя.
Добре ли си?
Безсъние ли?
- Тревожа се за пациент. - Трябваше да се сетя.
- А ти защо не спиш? - Притеснявам се за речта.
Ще се справиш страхотно. Дай малко вино.
Пациентът е млад човек. Затормозен е заради отношенията с баща си.
О, боже. Да не съм аз?
Ще ти се стори глупаво,
но преди няколко седмици му казах, че ако не преодолееш миналото си,
то ще ти се стовари.
Не мога да се отърся от чувството, че се задава нещо лошо.
- Ясновидец ли си станал? - След толкова години работа
човек усеща какво витае във въздуха.
Недоизлекувани травми.
Избегнати сблъсъци.
КОРТНИ
Две позвънявания. Кучка такава.
Всичко, което сме замели под килима, само чака да изпълзи от там
и да ни захапе.
- Налудничаво ли звучи? - Малко.
Но ще се възползвам, за да ти кажа, че мама ще дойде да ме слуша
и докато е тук...
- Иска да види и теб. - Как се зарадвах.
Нека те питам нещо.
Смяташ ли, че имам голямо его?
Прощавай, реших, че е някаква шега.
Да видим.
Беше толкова погълнат от работата си, че не ме поглеждаше 18 години.
Просто да беше казала "да".
Нямам нищо против да ми носиш кафе в 8 ч., но се чудя нещо.
- Ранно пиле ли си? - Да, ти си третата ми спирка.
Може и да не си паснем.
Но пека бекон с кленов сироп, така че остани.
И съм заредила трап ремикса на "Властелинът на пръстените".
Половин час е, а после тръгвам за работа.
Но се налага да изчезна за 15 минути,
докато се преоблека в по-строг ансамбъл, така да се каже.
Иначе ще шашна пациентите.
- Като магнит са. - Така ли? Благодаря.
- Зяпаш ли ги? - Привличат погледа.
- Майтапчия. - Хубави са.
Пак сестра ми, естествено.
- Дай на мен. - Добре, успех.
Свързахте се с телефона на Габи.
- Сега е заета. - Яко.
Моля?
Как да си изчукам лицето?
- Дай ми я. - Да, говори с нея.
Какво искаш? Имам среща.
Мама катастрофира, в болница е. Друго няма да ти кажа, щом ме отбягваш.
- Съжалявам. - Ако беше сериозно, нямаше да затвори.
Обаче тръгвам. И моля за услуга.
Извади бекона от фурната и отвори прозорците, за да се измирише.
- Не ми обяснявай повече. - Кодът за вратата е 80085.
Нулите символизират цици, но си трай.
- Бекон, прозорци, цици. И да го разглася. - Благодаря.
И приятно слушане.
Безценното ми!
- Не се бави. - Чао.
Кой е този?
- Какво правиш? - Не знам. Реших, че ще искаш да разчистя.
Вярно е, имам голямо его.
Знам. Изтипосал си се на цялата корица на книгата ти.
Все пак аз съм я писал!
По принцип не бих се трогнал от това, че Шон е споделил за баща си
с теб, а не с мен,
но точно преди това го попитах нещо,
за което бях забравил, че вече съм му задавал въпрос.
Много важно, и аз постоянно забравям.
- Затова си записвам. - И аз.
Но просто покрай...
Покрай паркинсона става все по-трудно.
И вече ме е страх, че давам фира.
Не, абсурд.
Нека се договорим така.
Когато дойде моментът, ще ти кажа.
Ще направиш тази физиономия и сигурно ще ме сръфаш здравата.
Но няма да мълча.
А сега ти казвам, не е за вярване...
но все още си върхът.
Знам.
И се извинявам, че съм нетърпим понякога.
Мислиш, че никога не те слушам, но искам да ти покажа нещо.
Само не ми се смей.
Продължавам да се виждам с Рей.
- Заради теб. - Имаш приятел.
С моя помощ.
- Ще ми го напишеш ли? - Не, да се залавяме за работа.
Прегледах бележките, които си ми пратил за Шон.
Да, прочетох ги още щом ги получих.
Изтрий тая усмивка.
Когато прещрака, всичко побелява. Какво значи това?
Първото ти гостуване, Косматко. Нека те предупредя.
Лиз сигурно ще се шегува с превръзката на окото ти.
Господине?
- Защо си тук? - Извинявам се, Алис си забрави портфейла.
- Щях да го пъхна в кутията. - Дай.
Добре.
Може ли един въпрос?
- Те добре ли са? - Сериозно ли питаш?
Съжалявам, глупав въпрос.
Чакай.
Посъвзеха се.
И ние покрай тях.
Благодаря.
А ти как си?
Добре.
Държа се.
Превод на субтитрите Боряна Богданова