Ahoj.
Nemáš hlad?
Sakra!
Byla to chyba. Promiň.
Ty za to nemůžeš. Bože, já jsem taková kráva.
Ale nejsi.
Summer je má nejlepší kámoška. Tohle nesmí vědět.
Nesmí se to dozvědět vůbec nikdo.
Nazdar, chlape. Vaječný sendvič už letí.
Vyspal ses?
- Jo. - Pojď. Venku je krásně.
On neklepá?
S teplým sendvičem nikdy.
Mělas vidět Seanův výraz.
Byl tak nasranej a zdrcenej.
Jako já, když mi řekli, že čekám třetího kluka.
Netrap se tím.
Prodat podnik odcizenýmu otci kolegy je normální.
- Proč to říkáš? - Vtipkuješ, tak jsem myslela, že můžu.
- Ne, to můžu jenom já. - Dobře. Klid. Pojď sem.
Obejmi mě. Omlouvám se. Pojď sem.
Pojď. Ty to zvládneš, jasný?
- Sakra. - Jo.
- Můžu vtipkovat, když mi ležíš na kozách? - Ne, ale líbí se mi to.
Měls vidět Lizin výraz.
- Vynervil jsem. - Hele, chybujeme všichni.
Když jsem měl těžký období,
sjel jsem se a snědl Alicin projekt do biologie.
Na mou obranu to byl model lidské DNA z pendreků.
- Dostala D. Ale byla to dobrota. - Fajn, že máš vždycky podobnou zkušenost.
Nemůžu uvěřit, že jsem na ni křičel.
Do prdele.
Sakra!
Můžu se Liz do smrti vyhýbat.
Já to zkoušel. Nejde to.
Ona si tě najde.
Ahoj, máš odřený koleno.
- Neptej se. - Co se stalo?
Proboha, co na tom „neptej se“ jako nechápeš?
Promiň, zlatíčko.
- Bojíš se jí, co? - No a? Ty se bojíš Liz.
Rozhodně. Je děsivá.
Všechno se posralo.
Ne.
Vím, jak to napravíš.
Jimmy mi řekl, že s tím mám jít za váma.
Mám rád, když Jimmy něco říká.
Bude to sranda, já na terapii nikdy nebyla.
- To není možný. - Oslň mě.
TERAPIE PRAVDOU
Vím, žes myslela, že mě tím potěšíš.
Neměl jsem na tebe vyjet a omlouvám se.
Měla jsem se tě zeptat. Moc se omlouvám.
- Všechno dobrý. - Dobře.
DĚSIVÁ SOUSEDKA PRODALA
Dobrá práce.
Liz, zkusím mluvit upřímně.
Jsem rád, žes přišla.
To je celý?
Mám si stáhnout kalhoty a zapleskat půlkama?
No nic.
- Kolik mu platíš? - Nic.
Jo, to je tak akorát.
Tak díky.
Byl to dobrej nápad. Donuty mám radši než chození.
Koukej na to mimino. Výlet by nevydržel. Nebo nevydržela.
Vždyť má na sobě růžový svetr s nápisem Emily.
- Půjč mi ji. - Tak jo.
Ahoj. Ty jsi tak roztomilá.
Tos včera řekl i mně. Nemůžou být roztomilí všichni.
Máš talent, Charlie.
Neprosazuj tady svoji rozmnožovací agendu.
Shodli jsme se, když jsme spolu chodili. Děti nechceme.
Ne, děti nechceš ty.
Já řekl, že mi nevadí, když je mít nebudeme.
- Kdo jsi? Co se děje? - Nechme je chvilku.
Proč? V tak intimní chvíli.
- Právě proto. - Dobrý.
Já bych dítě chtěl.
Ale když ho mít nebudeme,
budu hrdina, co to přijal, aby si zachránil manželství.
I já můžu být hrdina. Budu předstírat, že to zvážím.
To je ale ušlechtilý.
Sejděte se s naším poradcem.
- Je to kámoš. - To by bylo super.
Teda jestli je Brian pro.
Prosím tě, Charlie, Brian je hrdina.
Někdo se nám posral.
- Můžu ti s ní pomoct? - Jo.
Pojď, smraďoško.
„Máš talent, Charlie?“
Já nic. To tys naše přátelství neukončil.
Já... Furt je to cítit.
Ahoj.
Táta se ti vrátil do života.
Už se tomu nevyhneme.
Mluvíte spolu?
Ví vůbec, kde bydlíš?
Ptal jste se před týdnem a podle mýho výrazu jste poznal, že ne.
To je pravda.
Proč se pořád musíme bavit o tátovi?
Vím, že tvůj táta něčím rozbil váš vztah a tys mi to zatajil.
Jak to vím?
Dělám tuhle práci už tisíc let.
Proč provádíte terapii v kuchyni?
S Jimmym jste se mimo kancelář bavili pořád.
- Chtěl jsem to prubnout. - Hned za dveřma?
Teprve začínám.
- Tak šup. - Je mi líto, musím do práce.
Co tu ještě děláš?
Nasrala jsem ti do zásuvky.
Klídek. Zapomněla jsem si klíče.
Proto nerad odcházím z kanceláře.
PODÍVAL SES
Ahoj. Jak to šlo s Liz?
Nenasrala mi do zásuvky, takže to byl asi úspěch.
Sean se mi pořád nechce svěřit ohledně svýho táty.
Zkusil jsem to i mimo kancl.
Zkusils ho jimmovat.
Tak pacienti říkají mým nekonvenčním metodám.
- To slovo nikdy nepoužiju. - Uvidíme.
Se Seanem jsme kámoši, mám se na toho tátu ještě zeptat?
Už žádný intervence.
Už nejsi jeho terapeut, tak se do toho neser.
Fajn, nebudu se do toho srát.
- Jasně. - Já to dokážu.
- Neseru se do plno věcí. - Třeba?
Nikdy jsem nebyl na spinningu.
- Lepší příklad nemám. - Znám tě.
Jakmile bude Sean něco potřebovat, vzdáš to.
Neumíš nepomáhat.
Dokážu nedělat cokoliv, co se rozhodnu neudělat.
- Proč se tu píše „tady je nachcáno“? - Kde?
Proboha. Dej to sem.
- Tos psal ty, Paule? - To ta tvoje praštěná sousedka!
Sean mi dělá starosti.
Má pracovat s tátou.
Bude stačit málo, aby vybuchl.
To je tak strašně dobrý. Ochutnal jsi to?
Bylo těžký tě vyhodit z domu,
ale věděl jsem, že ti tvrdej přístup prospěje.
Však se na sebe koukni.
Koukni se na nás oba.
Tvoje máma napřed měla strach, ale já říkal, že se z tebe stane chlap.
Dobrý?
Jo. V pohodě.
Tu dodávku jsem si zamilovala a vzdala se jí zbytečně.
- To je mi líto. - Jo. Je to nanic.
Měla jsem chlapa a nechce mě,
tak se k němu musím vloupat pro svý věci a oblíbenej vibrátor.
- To je pech. - Byl drahej?
Jo. Kupovali jsme je napůl.
Trumfnu vás obě. Charlie chce dítě.
- To není problém. - Děcka jsou bezva.
- Do toho. - Kdo bude mít dítě?
- Brian. - Není to poznat.
- Já ho mít nebudu. - Budeš. Tak to v manželství chodí.
Když ho jeden chce, je rozhodnuto.
Pořídíte si ho, jinak se rozejdete.
Nebo to nějak vyřešíte,
protože vaše láska je neotřesitelná.
Já chci taky Dereka.
Tak to je neuvěřitelná náhoda.
To je můj kámoš z mé staré práce.
Derrick.
Čaute. Ahoj Liz.
- Ahoj, kamaráde. Jak je? - Rád tě vidím.
- Ty voníš. - Díky.
Ty hezky voníš vždycky. No nic.
Tak jo.
Neuvěříš tomu, ale Gaby říkala, že chce...
- Ne. - Nic. Ona nic nechce.
- Nic? - Jo.
To zní jako lež, ale fajn.
- Najíme se tady nebo... Ne. - Ne.
- Oni jsou moc smutní. - Jo.
My Derekové jsme radši veselí.
Jo a mimochodem, chtít Derricka je v pořádku.
- Dobře. - Gratuluju k dítěti.
- Žádný mít nebudu! - Jasně.
- Nemůžu se toho děťátka dočkat. - Žádný děcko. Ne.
Potřebuju něco dělat, jinak upadnu do depresí.
Nechybí moc, a budu brečet ve vaně a pít víno.
Já bych moc ráda. S tebou.
Doslova. Seděla bych na druhé straně a propletly bychom si prsty na nohách.
- Naše vana je dost velká. - Jo!
- Tak jdeme! - Bože... Počkej. Ne.
Řekly jsme, že depresím propadat nebudeme. Budeme iniciativní.
Jdu na to.
Rozveselím se tím, že nafotím odepsaný psy z útulku.
- Měla bys organizovat večírky. - Na webu mají otřesný fotky.
Nafotím je líp, aby si je někdo vzal.
- A ty půjdeš se mnou. - Ani omylem.
Budu to dítě považovat za skutečnej problém.
Vždyť to problém je!
- Stejně není. - Není.
- Co se sakra děje? - Promiň.
Vím, že když si ťukáš prstama, tak vyšiluješ,
ale s Paulem víme, že dva terapeuti jsou na škodu.
- Nepletu se do toho. - To je fajn.
Ruce pryč, abys nemohl za mý zhroucení. Nebo to zvládnu proto,
- žes mě svěřil lepšímu. - Ty jo.
Stačila jedna věta a cítím se provinile, méněcenně i přiblble.
- To já umím. - Čau.
Fakt pojedu na praxi Lyftem? Musíme mi koupit auto.
A my ho i zaplatíme?
Ta se bude stydět, až zjistí, že jedno auto jedu omrknout.
Ty jí to neřekneš, abys ji pak mohl setřít?
Takový je být tátou. Tak zatím.
Chceš jít se mnou?
Jenom aby sis pročistil hlavu.
Jasně. Proč ne?
Tak, krasavče.
Uvolni se a nenuceně se usměj.
- Ty ne. - Já vím, ale dobrý, ne?
Najdi psa s milýma očima.
Všichni je mají stejný.
Divný, velký koule, kterýma tě soudí. Bože.
Dobře. Tak.
- Teď se jdeš fotit ty. No jo. - Viděls někdy psa?
- Tenhle vydá za tři. Sedni. - Proboha.
Tak jo.
- My děti mít nemůžeme. Nemáme čas. - Je úterý 15:00, a ty jsi tady.
Mám na to nárok. Jsem pracháč bez dětí.
Chtěli jsme ty peníze procestovat.
Maui. Nepál. Paříž.
Do Paříže děti určitě ani nesmí.
Můžou. Jen se tam kouří a jsou zakázaný deodoranty.
- Víš co? Vezmeme je do parku. - To můžeme?
Ty jo. Jsi tady nejštědřejší dárce.
- Co? - Byl to můj dar za dva tácy.
Dva tácy?
Mohl jsem mít elektrokolo. Nebo nový lýtka.
- Máš parádní. - To jsem chtěl slyšet. Jdeme.
Skokan.
Ahoj.
- Asi tě blokuju. Promiň. - To nevadí, Derricku 2.
To je zajímavý. Čekala jsem, že budeš mít sporťák.
- Fakt? Nevypadal bych jako kokot? - O to už se postaraly ty brýle.
- Jaký? - Ty jo.
Pak je zvednu. Jsou na předpis.
- Tak to jo. - Jo.
- Nechceš s tím pomoct? - Díky.
- Zvednu ty kokotský brýle. - Dík.
- Není zač. - Copak to tu máme?
Kartáček, pár luxusních podprsenek.
- Pop-Tarts. Super. - No, ty sušenky nejsou moje,
ale zasloužím si je za pošlapanou důstojnost.
Aha, to je rozchodová krabice. To znám.
- Víš, jak jsem se svojí ex pomstil já? - Jak?
Měsíce jsem na ni myslel a byl smutnej.
- Nesnesla to. - To věřím.
A občas jí krmím kočku.
- Ať čumí. - To má za to.
- To je můj mobil. - Ten máš v ruce.
To je můj druhej mobil.
Pod tím vibrátorem?
Haló, Gabyin pracovní mobil. Zavolá vám.
- Nejlepší je ten červenej? - Jo.
- Ten je fajn. - Jak mu říkáš?
Clifford. Je...
- Velkej a červenej. - Velkej a červenej.
ZPOMALTE
Tady je uzavírka. Musíte zpátky.
Kvůli rekonstrukci domu rasistky Pam nemůžete zavřít ulici.
Znáte ji jako Pam.
- Taky jako rasistku Pam. - No tak. Posuňte ten kužel.
Fajn. Ulice je otevřená.
Ulice je zavřená. Pozdě.
Nebuďte debil.
Tak vy jste drsnej? Co jako uděláte?
V klidu, Seane. Nestojí to za to. Dýchej. Hej.
Seane, vrať se do auta. Hej.
Nasedni, Seane. Prosím. Seane!
Prosím. Kvůli mně.
To je fakt průser.
Budou vědět, kde bydlíme.
Nebudou. Zaparkoval jsi o blok dál a šli jsme pěšky.
Protože to byl ten největší člověk, co jsem kdy viděl.
- Velkej byl. - Seane.
Nevím, co se to stalo. Zase se mi zatemnila mysl.
Celej den jsem pracoval s tátou. Jsem prostě nervózní.
Proč?
Když jsem se vrátil z Afghánistánu,
nic nedávalo smysl.
Bylo těžký znovu najít důvod žít.
A...
on se tvářil jakoby nic.
Hele, to je hrozný, ale nezlob se, že ti nepřečetl myšlenky.
Já mu to řekl!
Že mám problémy!
Víš, jak je to pro mě těžký?
Doslova jsem žadonil o pomoc.
A víš, co udělal?
Řekl, že to překonám. Jak jako?
A pak o tom nechtěl mluvit.
Ale já se začal rvát a on na mě přišel s tím svým tvrdým přístupem.
Vykopl mě z domu.
A teď si myslí, že je nějakej hrdina, protože se mi daří?
Jako by za to mohl on?
Já ti rozumím. Seane.
Hrozně jsi trpěl. Táta tě zklamal. Já to chápu.
Hele, je to pěkně složitý, víš?
- Je to dobrej člověk. - Já vím. Chápu.
- Má mě rád, víš? - Já vím.
Mohl se udřít a měl to se mnou těžký.
Tak ne že se tady do mýho táty budeš navážet.
Chápu. Už mlčím. Hej.
Sedneme si. Na chvilku se posadíme.
- Promiň. - Dobrý.
Díky.
Co Pam s tím domem asi dělá?
Vidíš, jste spolu rozkošní.
Cítím na stehně jeho koule a má je horký.
Líbí se ti. Tak by se ti líbilo i to miminko.
Já nemůžu, Liz.
Byl bych hroznej táta.
Klídek, pracháči.
- Rodičovství je... - Asi potřebuje na vzduch.
Ne!
Hej! Pse!
Hej!
Když mi sestra volá, říkává:
„Neuvěříš, co se stalo.“ A bývá to blbost, jako že mámě v obchodě spadla paruka.
- Paruky padají. - Jo.
- Ahoj. Vy tu ještě jste? - Čau.
Nemáš náhodou výuku, Géčko?
Tak mi před novým kamarádem neříkej.
- Proč? - Pak ti to vysvětlím.
- Je to sranda. - Dobře.
Ale má pravdu. Musím jít inspirovat další generaci.
To zní dobře.
- Rád jsem tě poznal. - Taky.
- Fajn, Déčko. - Fajn, D na druhou.
- Nasadím si svoje kokotský brýle. - Jsi dobrej.
- Musíš s ním jít na rande. - Co? Ne!
- Chceš ho. - Nemám čas.
Vzpamatovávám se z ujetýho vztahu s Jimmym.
- Jo. - Právě teď
mi nejvíc prospěje, když si na frndu dám zámek.
- Hej, nekoukej mi tam. - Mávalas na ni.
- Je moje, tak můžu. - Promiň, jo.
Jdu hledat nůžky, aniž bych se na ně ptal Liz.
Takže mi to zabere většinu dne.
Táta ti tetování fakt nedovolí?
Navždy mi to zakazovat nemůže. Mám si ho dát sem, nebo možná sem?
Nevím. Co myslíš ty?
Obojí je super.
Ani ses na ni nekoukl.
Aha.
Něco tady nehraje.
- Nemám guacamole. - To musí být.
- Ona to určitě ví. - Neví.
- Prosím tě, buď cool. - To jsem.
Jako LL Cool Cool.
Tak se nejmenuje.
- Nemám u tebe peněženku? - Ne, ale ten pokoj je pošpiněnej.
- My jsme ho prokleli. - Ježíšikriste.
- Čau, tati. - Ahoj, jdu ven. Nechceš něco?
Ne. Mám tě ráda.
Já tebe taky. Měj se, Connore.
Mám vás rád.
Nemám, promiňte.
Dobře.
Ty vole.
Asi tě nepřekvapí, že tvůj táta nikomu neřekl, že přijedeš.
Do toho ti nic není, Jimmy. Je to moje Pevnost osamění.
- Je vtipná, co? - Jo.
Jako paní Maiselová.
Co? Na telku koukám.
Meg bude přednášet o udržitelné energii.
- Na Caltechu. - Jo?
- O nic nejde. Ne. - Jde o hodně.
No tak. Nemůžu se dočkat.
Potřebuju s tebou mluvit.
Tak já...
Když uslyším „uf“, tak přijdu.
Co je?
Sean mi řekl, jakej má s tátou problém.
Nepletl jsem se do toho, ale porval by se. Je v pořádku.
Ale potom mi to prostě sám řekl.
Když na tom byl Sean nejhůř, chtěl tátovu pomoc.
Ten ho ignoroval. Totálně.
A to ti řekl jen tak bez pobízení?
Ano.
Říkal, že je po práci s tátou nervózní.
A pak... Jo.
No a taky... Zeptal jsem se proč.
- Cože jsi řekl? - „Proč?“
- „Proč?“
- Řekls „proč“? - „Proč?“
Budeme to opakovat pořád dokola?
Řekl jsem to úplně nenuceně. Jakože: „Proč?“
- Kristova noho. - On vyšiloval, Paule.
Nestihl jsem mu říct, ať zavře oči a představí si velký tornádo.
Má to být mrak. A já vím, že to víš.
Věděl jsem, že mi vynadáš, a přece jsem přijel. Víš proč?
Protože chci hlavně pomoct Seanovi. A co ty?
Já ho znám. Četls vůbec moje poznámky? Nemusíš odpovídat.
Ty už mě vůbec neposloucháš.
Měli bychom spolupracovat.
Měli bychom fungovat jako tým. Jako Batman a Robin.
Můžeš být Batman. Zníš jako on.
- Za to zaplatíš. - Přesně to by řekl Batman.
Paule, proč se na mě furt zlobíš?
Pořád to má být nějaká lekce? Já to chápu. Se Seanem jsem to podělal.
Ale neříkej mi prosím tě, že se zlobíš, že se mně svěřil a tobě ne.
Řekni mi, že nemáš až tak velký ego.
Měj se, Jimmy.
Paule.
Uf.
Vypadáš nečekaně spokojeně.
Myslím, že jsem projednou vyhrál.
- Jakej to je pocit? - Ještě to zpracovávám.
- Radši mi pověz o tom Caltechu. - Bože.
Asi se pozvracím. Nemůžu o tom mluvit.
- Jo? Jsi nervózní? - Jo, moc.
Je to... Ten projev...
Je moc dlouhej.
Páni. Jo, to je docela dobrý.
Ale pleteš si strukturalismus a funkcionalismus.
- Máte pěknej dům. - Díky.
Ty takovej mít nebudeš, když tu seminárku poděláš.
- Tak se soustřeď. - Fajn.
- Ale je boží, že? - Jo.
V koupelnách jsou vyhřívaný podlahy,
- tak sedávám na zemi. - Hezky.
- Čau. - Promiň, nechci rušit. Tak jen rychle.
Pořád musím myslet na ten zámek na tvojí frndě.
Fakt? Hele, tohle je Keisha.
Slyší tě, i když šeptáš.
Takže vy mu nedáte?
Vrať se k té seminárce.
- Super. Myslí si, že spolu spíme. - Jo? Bezva.
Myslel jsem si, že by ti Derrick prospěl,
protože se pořád staráš o druhý.
Takže je možná načase, aby se někdo postaral o tebe.
- Poslal jsem ti jeho číslo. Zavolej mu. - Co? Ne!
Nevíme, jestli to vyjde, ale Géčko, ty si zasloužíš být šťastná.
To je od tebe hezký.
- Děkuju. - Jsi nejlepší.
Já chci taky Dereka.
To chce každá.
Máme psa. Ještě ho neuvidíš, protože mu zašívají nohu
- a půjde na drahou operaci oka. - Těším se.
- Briane, to je Stuart. - Zdravím.
Michaelův adopční poradce a kamarád.
Už?
- Jo. - Páni.
Takže jak se vůbec začíná?
Jestli chcete vědět, jaká mimina máme na skladě,
pár jich mám v autě v kufru.
- Cože? - Sranda.
Musí to být zábava.
Přijel jsem až z Tarzany. Můžu si u vás rychle odskočit?
Na konci chodby.
Díky moc.
Charlie, promiň. Přemýšlím o tom dítěti celý den.
Já se neumím postarat ani o psa.
- Nejsem připravenej. - To nevadí.
A neměl jsem tě tak zaskočit.
Já...
Proč se bojím být upřímnej?
Moc bych chtěl být táta.
Chci Vánoce se třemi punčochami
a chci řídit a při tom se ohlížet přes rameno a říkat:
„Přísahám bohu, že to otočím.“
A chci být táta s tebou.
Nechceš to v koutku duše taky?
Samozřejmě.
Došel vám toaleťák. Jenom ať víte.
Díky, Stuarte.
Když váš partner něco tak moc chce, jak můžete říct ne?
Briane, být táta je úžasný.
Děcka ti šest let věří vše, co řekneš.
O Halloweenu se převlíkáš za Cher.
- Jo. - Tak si představ,
že s sebou nosíš mimino převlečený za Sonnyho.
Bože. A knír miminu naroste, nebo ho mám koupit?
Dělám si srandu, ale jsem si tím jistej jenom na 75 %.
Budu příšernej táta.
Jsem povrchní narcista, oběť vlastní ješitnosti.
A sice jsem na to hrdej,
ale jsem kritickej.
Jsem jako můj táta.
A víte, že na otcovství nebyl zrovna machr.
Měla jsem to stejně. Bála jsem se tak, že jsem děti ani nechtěla.
Ale Derek má naštěstí zvláštní schopnost podívat se ti do očí,
říct ti, že všechno bude dobrý, a ty mu pokaždý uvěříš a rozpláčeš se.
Jsem ráda, že jsem ho poslechla, protože když to dítě porodíš,
- nebo až vy rozbalíte krabici... - Ty jo.
...najednou ti to dojde.
Briane, říkáš o sobě hrozný věci,
ale jsi jeden z nejempatičtějších chlapů, co znám.
Když vidíš, že tě někdo potřebuje, nadechneš se a pomůžeš mu.
Co víc bys od táty chtěl?
- Díky. - Už se to nese.
Ať mi to ukáže.
Dereku, potřebuje tu tvoji specialitu.
Podívej se na mě.
Ať je to cokoliv...
všechno bude dobrý.
Zabralo to.
Jsi v pohodě?
Nemůžeš usnout?
Trable s pacientama.
Co jinýho.
Proč nespíš ty?
Jsem nervózní z toho projevu.
Zvládneš to skvěle.
Dej mi trochu.
Někdo mi dělá starosti.
Má hodně nevyřešených problémů s tátou.
Proboha.
Jsem to já?
Možná to bude znít ujetě, ale před pár týdny jsem tomu klukovi řekl,
že když se se svou minulostí doopravdy nevyrovná...
tak ho dožene.
Nemůžu se zbavit pocitu, že se blíží nějakej velkej průser.
Předvídáš budoucnost?
Když tu práci děláš tak dlouho jako já, víš, že něco visí vzduchu.
Nevyřešená traumata.
Oddalované rozhovory.
Zazvonilo to dvakrát. Mrcha.
Jako by se k nám všichni ti kostlivci plížili
a chtěli nás potrestat.
Nezní to šíleně?
Trochu.
Ale aspoň mám příležitost ti říct, že si mě přijede poslechnout máma,
a když už tu bude...
chce vidět i tebe.
Výborně.
Na něco se tě zeptám. Myslíš, že mám velký ego?
Promiň. Čekala jsem vtip.
No, zamyslím se.
Jednou jsi byl tak posedlej prací, žes mě 18 let nevychovával.
Stačilo říct jo.
Kafe v osm ráno mi klidně nos,
- ale říkám si, že asi vstáváš moc brzo. - Jo. Je to dneska moje třetí rande.
- Asi se k sobě nehodíme. - Jo.
Ale už mám v troubě slaninu, tak asi můžeš zůstat.
A chci si pustit trapovej remix soundtracku Pána prstenů.
Má 30 minut, takže pak musím do práce.
Bohužel 15 minut z našeho rande strávím
převlíkáním do míň odhalujícího oblečení, jestli nevadí.
Moji pacienti tohle nezvládají.
- Docela to rozptyluje. Jo. - Fakt? Díky.
- Koukl ses? - Jen očima.
- Vtipný. - Jsou hezký.
Samozřejmě že volá sestra.
- Ukaž, nech to na mně. - Fajn. Hodně štěstí.
Haló, dovolali jste se Gaby, nevím jaké.
- Teď nemůže. - Hezky.
Pardon. Cože?
Jak mám vysrat vlastní oko?
- Promluv si s ní. - Dej mi to.
Co je? Mám rande u kafe a slaniny.
Máma měla nehodu. Je v nemocnici.
Nebralas mi to, tak ti víc neřeknu.
- To mě mrzí. - Ne.
Není to vážný. Nepoložila by to.
- Ale měla bych jít. - Jo.
Mohl bys mi pomoct?
Vyndáš glazovanou slaninu z trouby a otevřeš potom okna,
aby to tu nebylo cítit?
- Stačilo „slanina“. Spěcháš. - A kód ke vchodovým dveřím je 80085.
- Jo, „boobs“ jako prsa a nikomu ani muk. - Slanina, okna, prsa.
- Říct všem. - Dík.
A užij si tu hudbu.
Můj milášek.
- Běž za mámou. - Jo. Čau.
Co to... Kdo to je?
- Co blázníš? - Nevím.
Myslel jsem, že mi řekneš, ať si uklidím.
Mám velký ego.
Já vím. Jo.
Tvůj obličej zabírá celou obálku.
Však jsem tu knihu napsal, ne?
Jindy by mi bylo jedno, že se Sean o svém tátovi
svěřil tobě, a ne mně.
Ale předtím jsem se ho omylem na něco zeptal podruhé. Prostě...
No a? Já zapomínám pořád.
- Proto si píšu poznámky. - Já taky.
Jenže...
s tím...
s tím parkinsonem to začíná být složitější a...
Bojím se, že už na to nemám.
Ale máš, Paule.
Na něčem se domluvíme.
Až ten čas přijde, tak ti to řeknu.
Nebude se ti to líbit a uděláš ten svůj obličej.
Určitě za to na mě budeš zlej.
Ale řeknu ti to.
A teď ti říkám,
ty bláho...
jsi pořád nejlepší.
Já vím.
A promiň, že někdy umím být tak nesnesitelnej.
A vím, že si myslíš, že tě nikdy neposlouchám.
Chci ti něco ukázat.
Ale nedělej z toho drama.
S Rayem se vídám i dál.
Díky tobě.
Ty máš kamaráda.
Máš díky mně kamaráda.
Nechám toho. Ale pošleš mi to?
Ne. Jdeme pracovat.
Procházím si ty tvoje poznámky o Seanovi, cos mi poslal.
Ano, přečetl jsem si je, hned jak jsi mi je poslal.
Přestaň se usmívat.
Když se odtrhne od reality, zatemní se mu mysl.
Co to znamená?
Tak, Nicku Furry, jdeš si poprvé s někým pohrát.
Musím tě varovat,
že ta ženská Liz se nejspíš bude smát tvojí pásce přes oko, takže...
Dobrý večer.
Co tu sakra chcete?
Promiňte, Alice ztratila peněženku.
- Hodím ji do schránky. - Dejte ji mně.
Dobře.
Můžu se zeptat?
- Jsou v pořádku? - Děláte si prdel?
Omlouvám se. Jo. Omlouvám se.
Počkejte.
Už jsou na tom líp.
My všichni.
Děkuju.
A vy jste v pohodě?
Jo.
Jo, jsem v pohodě.
Hej.
Překlad titulků: Kristina Himmerová