Ха така!
- Да си дойдем на думата. - Най-сетне.
Какво ти става?
Иска да ни развали кефа от мача и да говори по важни теми.
Все някога трябва да обясниш на баща си.
- Стига де. - Кофти човек е, казах ти.
- Няма да стане. - Добре.
Ще стане, когато си готов.
А междувременно съм решил и двамата да сме на твое разположение.
Но не звъни на Пол след 20 ч.
Последния път вдигна от ваната, в която беше с Джули.
Колко е голяма тая вана?
Не особено.
Леле!
Но за терапията ти все още отговарям аз.
Все едно съм Дядо Коледа, а Джими е...
Не ме оприличавай с джудже, Пол. Много по-висок съм от теб.
Може да си елен.
Не готиният с червения нос, а някой от ония отзад, примерно Духльо.
Духльо не е елен, Пол. Духането е съвсем различна работа.
И как ще бачкам с баща ми всеки ден, докато реша какво да правя?
С обич. Всичко е в подхода.
Ако си добронамерен, когато говорите, ще е много по-добре.
Мачът продължава. Или сега Джими ще подхване моя баща?
- Явно не е бил по прегръдките. - Позна.
Целувал ли те е по устата?
Непрестанно.
- О, боже. Здравейте. - Привет.
Позакъснях. Майка ми е катастрофирала, но е добре.
Забила се е в "Пътна помощ".
Много удобно, закарали са я направо в сервиза.
Така.
Та значи...
Сестра ми иска да убедя кьоравата ни майка да си оперира очите.
Обаче си викам... Защо все аз?
Научих я да използва смартфон, уредих й физиотерапия
и я отървах от "Хербалайф"...
Извинявайте, но времето ни тече ли вече?
Снощи се скарахме жестоко и искам да го обсъдим.
Прощавайте, вие сте. Казвайте. За какво се скарахте?
Аз винаги имам дъвка, когато той поиска.
Но той - никога, когато аз поискам.
Мразя да имам разни неща в джобовете и...
- Все едно. - Стана ви тъпо, понеже е дреболия ли?
- Да, малко. - Спокойно, нали ми плащате? Давайте.
Излейте си го.
Марк, защо мразиш неща в джобовете?
Не съм й чанта!
Носиш ми телефона, дъвките и алайнерите. Не е толкова много.
Да не забравяме слънчевите очила, протеиновите блокчета и зарядните.
Стига де!
Не е истина.
- Здрасти. - Диспенсърът е развален.
- И какво му е според теб? - Явно компресорът е блокирал филтъра.
- Откъде да знам? - Ако ти е криво,
после ще пием у Лиз, ела и ти.
- Не вирвай вежда с надежда. - Не мога да се спра.
Джими, ако обичаш, не се ври в живота ми.
Топката е в моето поле. Ти нямаш топки.
Не е съвсем така, заради тях сме на тоя хал.
- Липсваш ми. - Не ми пука.
Бебе с каубойски ботуши? Да не е стриптийзьорче?
Бих разпознал навсякъде този укорителен тон.
- Мак? О, боже, здравей. - Здравей.
- Виж ти! Все същата си. - Добро начало.
- И толкова слаба, че сякаш си болна. - Много ти благодаря.
Двайсет и пет години ли минаха?
- Разказвай, какво правиш? - Много интересни неща.
Отглеждам деца. Събирам камъчета.
Снимаш ли още? Много ти се удаваше.
- Снимам диви животни, но нищо сериозно. - Здрасти.
Уж бяхме тръгнали за вино и мезе, а накрая ми връчи списък и се ската.
- Така пазарувам аз. - Не се сърди за сиренето.
- Друго ли взе? - Обърках се.
- Аз съм Джими, слугата на Лиз. - Мак.
- На галено от Маколи? - Не.
Жалко. А вас какво ви свързва?
- Стара дружба. - Секс.
Любими неща.
- Радвам се, че те видях. - И аз, Лизи.
Не го казвай, мълчи.
- Лизи. - Казах ти да си мълчиш.
- Не се държа странно, всичко е наред. - Наистина ли? Сподели де.
Само лъжци не понасям. Аз нямам тайни, в такава фаза съм.
- Съмър, това моята риза ли е? - Беше в един кош.
Оцапах я с брокат. Добре де, пич, ще я сваля.
- Благодаря. - Няма защо.
- Не я понасяш. - Няма такова нещо.
- Не понасям само как говори и се държи. - Браво на теб.
Жалко че Габи не е тук.
Заради жалкия и самовлюбен пенис на Джими тя пак няма да дойде.
Не ми го обиждай. Той е ведър и отзивчив.
- Същински Елмо. - Цветът е същият, но гласът - по-дълбок.
Гъделичкай ме.
- Стига. - Чепът ми говори като Андре Гиганта.
Някой да иска пенис?
А някой да иска сбъркано сирене?
Аз ще хапна, Лизи. Срещнахме един, дето й вика Лизи.
Значи сте видели Мак?
- Щеше ли да ми кажеш? - Нищо не е станало.
Какво? Не знам какво се случва.
- Мислех, че Дерек е бетон. - Не че ревнувам.
Не ми пука с кого е спала преди мен.
Ни за гаджето й в колежа, ни за Лени Кравиц.
Сериозно?
Мислех, че е Лени Кравиц. А и той доста време си траеше.
Обаче нещо в този Мак ми бърка в здравето.
Пак се почна.
Ако тя му каже да избяга с нея, мигом ще се навие.
Ей така, пуф! И хуква.
- Пълно безобразие, нали? - Да.
Точно така.
- Как можа! - Извинявай. Наистина съжалявам.
- Здрасти, татко. - Я, портфейлът ти!
Намерих го, обаче в него продължава да няма кредитна карта.
- Може ли пари за училищни неща? - Какви неща?
- Бургер. - Знаех си.
Здрасти.
Съжалявам, нямаше как.
- Какво... - Пачавра!
- Как можа! - Стига.
- Боли! - Съмър, изрази се с думи!
Уж мязал на статуйка, пикаеща във фонтан, а го изчука!
- Съмър, чакай. - Разкарай се!
- Добре ли си? - Нищо ми няма.
Кофти за Конър.
Но не и за мен.
- Как ти е гърдата? - Боли.
Затова не спя с червенокоси.
Ръцете ми са в брокат.
Заслужавах си го.
- Аз съм долна твар. - Не говори така.
Първо ще кажа, че нямам нищо против секса.
- Отврат! Спри дотук. - И слава богу.
Какво се случва? Никога не си проявявала интерес към Конър.
- Не ми се говори. - Добре.
Мислех, че вървим към момента, в който ще си споделяме всичко.
- Сериозно ли говориш? Или е скрит упрек? - Може ли да е и двете?
- Тук бих скочила бясна, но ме боли. - Да те заместя ли?
- Да. - Боже, татко.
Щях да си ходя по-често, ако сестра ми не ме побъркваше.
Бившите наркомани са ужасни критикари.
Значи си израснала покрай наркоман, а после си се омъжила за такъв.
- Интересно. - Браво на теб, не се бях замисляла.
Семейството си е бреме. Дъщеря ми дойде да изнася реч
и сега тя, смотаният й съпруг и бившата ми жена са у нас.
Сигурно планират да ме уморят с безсмислени разговори.
Каква е бившата? И тя ли е секси като Джули?
- По-секси от Джули няма. - Правилен отговор. Ще й докладвам.
Браво на теб!
Каза да не ти се вра в живота...
Би ли замълчал за секунда?
- Защо? - За да си тръгна.
Писна ми от глупостите ви. И не само на мен.
На кого още, Пол? Тук работим само тримата.
- Габи, помогни ми с Алис. - Чух, че е отнесла юмрук в гърдата.
Щура работа, две хубавици да се бият за Конър.
Горкичкият, сигурно с това ще си остане.
Чудя се за причината, но Алис мълчи.
- Нали не си я упреквал? - Не упреквам деца.
- Добре де, признавам. - Защо все шикалкавиш?
Ако искаш пак да сме приятели, трябва да си честен.
Алис има нужда да се чувства обичана. Изведи я, за да се разведри.
Светът й се струва черен.
Не е нужно да знаеш защо е изчукала чуждо гадже.
А и ти не ставаш за лектор по подбор на креватни партньорки.
Заяждаш се, но на такава лекция би имало наплив.
- Не беше нужно да ме караш. - Така исках.
Що за тоалет за първия учебен ден? Приличаш на фоторобот.
Съмър сигурно вече е казала на всички, ще го играя пачавра.
- Знаеш ли какво, сложи си колана. - Защо?
Добре.
Татуировка? Ти сериозно ли?
Скоро ставаш на 18 г. Ще си направиш и без мое позволение.
Прав си. Но мислех да си я направя на скришно място.
Може и да имаш вече.
Твърде силно се засмя.
Ето, сърдитко, хапни нещо.
Ти си светица.
За мен единственото по-ужасно нещо от това да си с Пол
е да си с остарелия Пол.
- Аз съм му взела страха. - Поздравления.
Ето къде си бил.
Не е ли супер, че Сузи и Джули си паснаха?
Жестоко е, Дейв.
Дано нищят креватните ми умения.
- Кажи сега... - Я да ми донесеш чаша червено вино.
Да, ей сега.
Не мога да се оплача.
Кевин дойде. Той защо ти вика така?
За да не се самозабравям, но няма ефект.
- Здравей, красавице Джули. - Брайън.
А ти явно си красивата Сюзан. Очаровах те, нали?
- Той ми харесва. - Има защо.
Прощавай, че закъснях, но имах среща.
И получих имейла ти с главните букви.
Не, не може да съдиш съседа си за шумна сбирка.
Всяка седмица е, Кевин!
Вземайте коктейлите, ще играем на шарада. Любимата ти игра, татко.
- Как се играе? - Да не мислиш, че знам!
Първо, за промените в семейния фонд.
- Сюзан трябва да се разпише. - Сюзан.
Трябваше да го направим, когато Мейсън се роди,
но цели двайсет години Пол беше зает да се крие от мен.
- Забавна си. - Благодаря.
- Шегаджийка. - Дума да няма.
- Да. Здрасти, Дейв. - Щях да ти казвам...
- Не. - Добре.
- Измъкни ме от тук. - Не, не ме забърквай.
Няма.
Извинявайте, но се налага да отида с Кевин да подпиша нещо.
Имало някакъв проблем, той ще ви обясни.
- Трябва да е пред нотариус. - Досада.
А човекът е инвалид, ще отидем при него. Трагична история.
Боже мили.
- Здравей. - Мак ли е? Прати му поздрави.
Мак е тъпо име.
- Как си? - Тук е ад.
Дерек ме тормози, а Конър пак се е разхленчил.
- Мамо? - Да, миличък?
- Може ли да гледам телевизия при вас? - Разбира се. Обичам те.
Боже, какъв бъзльо! Ти как си?
- Готвя се за буря, но ще се справим. - Ние сме силни чернокожи жени.
Ще го пусна покрай ушите си, но само този път.
- Разбрано. - Чао.
Да не се имаш за нещо повече, понеже мъкнеш бидон с вода?
Гледай си работата, г-н Бейли. Ужас!
Покана ли чакаш? Да не забрави вече къде живееш?
- Още от вратата ли ме почна? - С всички се държи така.
- Я си затваряй устата! - Мълчи там.
- Ужас. - Ужас.
Мязаш на кондуктор.
Татко, няма ли да погледнеш?
Не, но звукът и миризмата са страхотни.
- Готово. Какво означава "ТЛ"? - Това са инициалите на мама.
А какво означаваха татусите на мама? Онзи скелет на скейтборд?
Имаше дълбок смисъл - че се е разкрасила на пияна глава.
- Ти искаш ли? Ще ви направя отстъпка. - Нямам интерес.
Хубаво щеше да е и двамата да си татуираме инициалите на мама.
- Укор ли долавям? - Моля те.
Майната му.
Защо искаше да избягаш?
- Не, благодаря. - Сподели де. Под моя покрив си защитен.
Изневерявал ли си на твой партньор?
В гей обществото на Калифорния моногамията се цени високо.
- Виж ти, през 60-те беше точно обратното. - Да не повярваш.
Никога не съм изневерявал на Чарли.
Със Сюзан се оженихме адски млади.
И точно когато се роди Мег, кариерата ми потръгна.
Книги, обиколки за изнасяне на лекции, какво ли не.
- Отчуждихме се. - Значи си клише.
- Теб никой не те пита. - Добре, млъквам.
Веднъж се скарахме и не си говорехме с дни.
Една сутрин тя звънна в хотелската ми стая и ми заяви, че съжалява,
без да знае, че в леглото ми има друга жена.
Потрес! Извинявай.
Признах й го и тя набързо си тръгна с Мег.
От срам дори не упорствах.
- Не знам защо иска да си общуваме сега. - Ами попитай я.
Ако е свързано с миналото, не ща и да чувам.
- Значи те е страх? - Не ме е страх.
- Безпокоя се. - Това е синоним на "страхувам се".
Обичам болката.
Ясно.
Сега ме закарай вкъщи, Кевин.
Татко.
Иглата една ли е? Само една ли е? Една игла?
Отговори ми! Една ли е? Искам да знам колко са иглите.
Пердето й е зле, за операция е. Ще се претрепе някъде!
- И циците й са все навън. - Отдавна е така, гордее се с тях.
- И е инат, може да не ме послуша. - Я стига.
Ще каже: "Габи, ангелчето ми.
Уморена ли си? Положи глава на моята гръд".
Добре де.
- Ето го моето ангелче. - Мамо.
- Мамче. - Толкова се радвам да те видя!
Косата ти е прекрасна.
- Нали ти казах, че недовижда. - Мълчи там.
Операцията е само 15 минути. От какво те е страх?
- Ще ми срежат окото! - А как иначе да стане?
- Не ща да ме режат! - Край с шофирането.
- Няма да ми говориш така! - Момент, мамо.
- Какво? - Мамо, моля те, оперирай се. Заради мен.
Хубаво, заради теб.
Но няма да нося превръзка на окото. Не съм пират!
Сега ми благодари, а аз ще кажа "пак заповядай".
- Майната ти, Габи. - Пак заповядай.
Приютът отказва снимките ми на кучетата.
По-лесно било да ги щракнат с телефон и да ги качат. Представяш ли си?
Ясно. Знам, че обичаш да ме наказваш с мълчание,
но не забравяй, че след втория ден започва да ми харесва.
Ще ти проговоря през уикенда. Мамка му, проговорих.
Конър, мислех си нещо за Съмър.
Просто бъди благодарен за страхотните девет дни, в които бяхте заедно.
- Десет. - Още по-добре.
Не бива да се връщаш оклюман в колежа.
- Семестърът е скоро, нали? - Започна миналата седмица.
Беше ми хубаво със Съмър, а сега трябва да оправя нещата.
Моля те, не се сърди.
- Сърдиш се. - Не се сърдя. Но ще изляза на въздух.
- Здрасти, Лиз. - Боже, пак той.
Виж, направих си татуировка като на Алис. Инициалите на Тиа.
Първо си помислих, че няма да е добре, когато пак тръгна по жени,
но всъщност е готин начин да им покажа, че съм вдовец.
- Не сега, Джими. - Наред ли е всичко?
Земя до Лизи. Лизи, добре ли си? Лизи.
Не можеш да се спреш!
Знаеш ли кой даде на Алис идеята за малка татуировка?
Аз! Видя моите минитатуси.
Още по времето, когато я отглеждах вместо теб.
И знаеш ли какво разбрах? Учебната година е започнала без Конър.
Той стои в кухнята и реве, понеже дъщеря ти преспа с него
и направо му разби живота!
- Майчице. - Майчице.
- Не говоря така. - Напротив.
Изневерилият е Конър.
Според теб възможно ли е Конър сам да избира кого да чука?
- Не. - Не издържам вече, Джими.
И всеки път, когато се чувствам така, първопричината е една и съща.
Да, ти.
Много ти благодаря, че вкара Шон в живота ми.
Ти ме подкокороса да започна свой бизнес и да открия цел в живота.
А сега всичко е лайняна попара, която трябва да сърбам.
- Не съм виновен, че реши да... - Още не съм свършила.
Ти съсипа приятелската ни групичка с ненаситния си пенис.
Може и да не е жалък и самовлюбен, но иска още и още.
- Не се засягай. - После пък се сдърпа с майсторите на Пам
и сега мятат бутилки в дворовете ни.
И друго - Дерек винаги ме подкрепя, когато се срина,
но заради теб сега не ми говори
и по някаква причина този път това не ми харесва.
Извиних ти се и ти ми прости.
Не ти прощавам. Ни най-малко.
Защото и ти никога не прощаваш.
Но изобщо не ти пука, пет пари не даваш.
Примерно с Габи. Най-сетне си намерих приятелка,
дори се хвалех с нея пред хората, които мразя,
но понеже тя спря да идва, те вече не вярват, че съществува.
Добре де, твърдях, че е висока два метра.
Но ти я прогони и ти е все едно.
Само си седиш и чакаш някой да дойде на бял кон
и да ти оправи проблемите, типично в твой стил, нали?
Майната ти, Джими.
А беше хубав ден.
Ако ще осиновявате дете, имам няколко въпроса.
Помнете, че няма грешни отговори.
Първо, расови предпочитания?
- Педро Паскал какъв е? - Всъщност има и грешни отговори.
Следващият въпрос.
Бихте ли осиновили дете със заболяване, изискващо допълнителни грижи?
Разбира се.
Не.
Виждам те. Просто кажи "не". Сума ти лоши хора отказват.
Да те питам нещо.
А ако бебето не ме иска?
- Може ли да го върнем? - Не, но има едномесечен срок за подмяна.
- Така ли? - Не, това е дете.
- Така ли ще я караме? - Ще свикнеш.
Силно се съмнявам.
Значи си се изложил, защото си се държал естествено?
- Аз каква вина имам? - Заради теб развих страх,
че дъщеря ми ще се отчужди, а бившата ми половинка няма да ми говори.
Говори с твоята. Не знаеш защо е тук.
Може да е за хубаво - да е открила имане и половината да е твое.
Сюзан.
Защо си тук?
Имах приятелка с паркинсон. Почина няколко месеца след диагнозата.
Реших, че трябва да поговорим, преди да умреш.
Прав беше.
За хубаво е.
Харесва ми. Помисли още малко и ще го обсъдим другата седмица.
- Добре. Благодаря, професор Еванс. - Хубаво, чао.
Порасна ти работата.
Хубаво, но нали ще прибереш мама от операцията й в понеделник?
Ще ти бъда благодарна.
Не мога, цял ден имам пациенти, а после ще преподавам.
- Ти с какво ще си заета? - Не мога ли да имам свой живот?
- Нали затова живееш тук? - Помагам на мама и я карам на диализа.
Знаеш ли какво е да си вечно вързан?
Знам, защото навремето се грижех за теб. И не само аз.
Знаеш ли колко жертви съм правила?
Колко училищни балове съм пропуснала, защото ти все беше по клиники?
Изтървах сума ти пичове.
- Достатъчно хвана. - Все едно.
Не ми се жалвай, твой ред е да се жертваш.
От две години се грижа за мама, за да изкупя вината си за адския тормоз.
Но не мислех, че ще плащам до края на живота си,
докато ти се наслаждаваш на твоя.
Защо млъкна? Мислех, че ти плащат да говориш.
Плащат ми да слушам.
Отбягвах те, защото съм страхливец.
- Не бих се изразила точно така. - А как би ме нарекла?
Недорасло шубе.
Точно казано.
Мислех, че си дошла, за да ми натякваш минали грехове.
Но ако приложа собствените си съвети,
трябваше да те посрещна по-добронамерено.
- Добре се сети за щипците. - Идеални са за скариди.
А човекът, с когото искам да чистя скариди, си ти.
Хубаво.
Искам да говоря с теб за нещо.
Проследих те онзиден.
- Видях, че живееш с терапевта ти. - Да.
Каква е причината? Не се сърдя, просто се чудя.
Искам да можем да общуваме, докато още сме в състояние.
Помниш ли скучните училищни пиеси на Мег?
Тайно си подавахме шишенце алкохол и си пийвахме.
По глътка всеки път, щом някое хлапе си бръкнеше в носа.
Отрязвахме се заради ония сополанковци.
Как се стигна дотук? Защо вече дори не можем да се търпим?
Понеже ти изневерих.
И прецаках всичко.
Как да ми простиш, като самият аз не можах да си простя?
Простила съм ти, Пол.
И то много отдавна.
- Да беше ми казала. - Нямаше да е забавно.
Вярно, гадняр си, но успехите ти ме дразнеха.
И знам, че те затормозявах.
- Как сте? - Добре.
Говорите си. Радвам се.
Каквото и да сме си причинили взаимно, поне създадохме Мег.
- А тя е съвършена. - Да, наистина.
А сега имаме и Мейсън. Големи късметлии сме!
А Дейв?
Него го пропуснах.
Сюзан, благодаря ти за това.
И за тях.
Когато с някого те свързват близки хора и много любов,
да простиш, е най-лесното.
Помолих те за помощ и може би не си ме разбрал,
но отношението ти ме разочарова и не знаех как да ти го кажа.
Или по-скоро не исках.
Знаех си, че ще стане така. Проклети терапевти.
- За тях все родителите са виновни. - Не са го казвали.
Какво толкова съм направил? Обичал съм те 23 години, в добро и зло.
Изръсих се до шушка, за да бъда с теб в тая шибана каравана,
макар да имам работа на щат.
Как точно съм те разочаровал? Кажи де.
Точно така, никак. Не на мене тия глупости.
Защо си дошъл?
Намеренията ми са чисти.
Какво ти става?
Мамка му! Грешка. Мислех, че съм с черни гащи.
Дойдох, защото мисля, че имаш нужда от подкрепа.
А незнайно защо, майка ти и сестра ти ме харесват.
Понеже ръсех суперлативи за теб.
Не успявам да стоя настрана.
Ще се постарая повече.
Ако сега не е моментът, ще те оставя на мира.
Влизаш ли, или не?
Кортни има наглостта да ме упреква, сякаш я държа за заложник.
Представяш ли си?
- Какво става? - Дойдох, за да те подкрепя,
но ти сама каза, че приятелите си говорят честно.
- Ужас! Може ли един бърз душ? - Не, казвай.
- Сестра ти е права. - Я стига!
Права е и ти го знаеш.
Да му се не види.
Съжалявам.
- Да си вървя ли сега? - Как ли пък не.
Вечерята ще е мъчителна, оставаш.
- Те знаят ли за връзката ни? - Не.
- Ето с какво ще ги поразсея. - Шегаджия.
Здравей. Поръчах тако, но нещо са объркали доставката,
та ти нося сироп за кашлица и ленти за почистване на порите на носа.
Голяма забава ще бъде.
Съжалявам, че прецаках всичко.
Нарани Конър, а го обичам повече от всичко на света.
Ти обаче си на второ място.
- Имаш още двама сина. - Казах го вече.
Нали няма да сме сърдити?
- Имаш камъче. Само малко да ми мине. - Добре.
- Мина ли ти? - Почти.
Виждате, че фотоволтаичната абсорбция може да се подобри
чрез полупроводникови материали за различни спектрални диапазони.
Трябва да спомена и...
- Я стига. - Да, младежо, сложих му и захарчица.
- "Гауда" е. - Не се облягай.
- Свали си лактите. - Боже мили.
Сутринта събраха боклука. Защо кофите ви още са на улицата?
Защо си влязъл в двора?
- Стига си мърморил. - Боклукът си ти.
- Да, майната ти! - Не така.
- Няма да го обиждаш. - Ветеран е, извини му се.
Слушам. Извинявайте, господине.
- Благодаря, че сте бранили родината. - Браво.
А сега се разкарай, ненормалник такъв.
Копеленце.
- Какво правиш бе? - Забравихте си я.
Още една крачка и ще ядеш як бой.
Голяма грешка.
- Сега ще видиш ти. - Почваме го.
Превод на субтитрите Боряна Богданова