Jūs nežinot, kokia Samer būna įsiutusi.
Labai baisi. Ji iš tiesų gali mane nužudyti.
Tegu pabando.
Kai spirsiu jai į dziundzę, išlėks į kitą visatą.
Jėzau, Gabe. Ji juk jos geriausia draugė.
Žinau. Bet tegu Alisa žino, kam esu pasiruošusi.
Aš tave myliu.
Be to, vidurinėje visos mes permiegam su savo draugių vaikinais.
Aš, pavyzdžiui, su savo draugės Šonos vaikinu Džastinu.
Galiausiai mus suartino tai, kad baigdamas jis labai verkė.
O kas čia blogo?
Gerai.
Jei rimtai, jūs su Samer geros draugės,
- tiesa? - Taip.
Tai pasimirš. Tik duok tam laiko.
Kokia tu teisi.
- Kaip aš džiaugiuos, kad grįžai. - Aš irgi.
Aš tau pasakiau tą patį, Alisa.
Bet man pasakei, kad aš kvailys, ir nesuprantu tavęs.
Kai Gabė tai sako, skamba protingai.
Sutinku.
Ji grįžo!
- Kokia aš laiminga. - Taip. Aš irgi.
Mes grįžom!
Taip, mes jau pašūkavom.
Šiknon tavo kavą. Atnešiu šampano.
Taip. Šampano.
Aš pamirštu, ar man tai kada nors patiko?
Samer rašo, kad neturi laiko su manim kalbėti,
nes visąlaik dulkinasi su mano draugais.
Mielasis. Danieliaus ji nedulkins. Jo labai mažos rankos.
- Mama... - Klausyk,
pakaks savęs gailėtis.
Žinai, ką nusprendžiau?
Rytoj važiuoji į mokyklą. Taškas.
Visą gyvenimą man aiškinai ką daryti.
O dabar, kai man tavęs iš tiesų reikia, negali užjausti?
Kokia tu...
Nagi, klok.
Jis pavadino mane kale King Konge.
Jis dar gyvas?
Taip, pasakiau, kad pasisaugotų,
antraip išvarysiu jį ir pasidarysiu kitą vaiką.
Man vis dar vyksta ovuliacija.
Paskleisiu žinią.
Lašelis alkoholio, ir aš tai pamiršiu. Į sveikatą.
- Į sveikatą. - Į sveikatą.
Atsiprašau.
Alio?
- Geras gėrimas. - Burbulai.
- Ryto šampanas. - Ką?
- Labas. - Labas.
Kaip jis?
Gerokai apdaužytas.
Koja lūžo. Jam ką tik atliko operaciją.
Bet turiu jus įspėti...
Ką?
Jis pašėlusiai apsvaigęs.
Tik pažvelkit, kas atėjo.
Mėgstamiausia mano grupė – Gabė ir Baltieji Gelbėtojai.
Juokinga.
Nagi, padainuokit ką nors.
Aš vaiduoklis.
Kiek jam įvarė vaistų?
Panašu, kad nemažai.
Čia aš. Slėpiausi po antklode.
- Taip, mes matėm. - Geras.
Man į pimpalą įstatė vamzdelį.
Pasisekė.
Bet statė labai fainas vyrukas.
Jei kada reikės vamzdelio į pimpį, pažįstu geriausią pimpio vamzdelintoją.
Įsiminsiu vardą.
Negali žinoti.
Jo vardas Lorensas.
- Lorensas išgalvotas. - Nea.
Noriu pasakyt, kad mes visi tave palaikom.
Jūs su Polu mane palaikėt.
Ir pažiūrėkite, kaip puikiai man sekasi. Ačiū, Didele Galva.
Didelė Galva?
Tai prilips.
Liz! Mėgstamiausia mano verslo partnerė išdavikė.
Pirma apakinai mane, paskui iš tiesų apakinai.
Velnias.
Ką čia veiki, Džimio dulkintoja?
Klausyk. Tavo žiniai, aš jau nebesu Džimio dulkintoja.
Kartą išdulkinęs Džimį, negali sustoti.
Jis neklysta.
- Kiek esu girdėjęs. - Liaukis.
Ne.
Mama, ji lindo prie manęs bučiuotis.
O Dieve.
Alisa?
O dabar ji bučiuojasi su tuo keistuoliu kaimynu.
Taip. Visai pašėlo, vargšelis.
Tai skamba mano galvoje, kai ateinu pas draugus
- į ligoninę... Dievuliau. - Dar vienas keistuolis.
Brajanai, atsargiau. Jis apsvaigęs ir nedraugiškai nusiteikęs.
Dievuli! Geriausias advokatas pasaulyje.
Labai tave myliu.
Aš tave myliu.
- Kaip miela. - Kas per šūdas, Šonai?
Tau negalima turėti vaikų. Būsi siaubingas tėtis.
Šūdas!
Apie mane.
Ėsk pimpį, Pem.
Geras.
Noriu pasimatyt su tėčiu. Jis čia?
Sūneli, tėtis buvo atėjęs, bet išėjo.
Beje, išeikite ir jūs. Jam reikia pailsėti.
- Taip. - Užsuksime
po kelių valandų, gerai?
Gerai, Didele Galva.
Ji proporcinga mano kūnui.
Ji gerokai per didelė.
Galima jus porai žodžių?
Sužinojęs, kad Šonas įsivėlė į muštynes,
Timas labai nuliūdo ir išėjo.
Nenoriu, kad pabudęs Šonas nerastų tėvo.
Gal judu galite pakalbėti su juo? Toks psichologų darbas?
Ne visai.
Yra tokia pažangi metodika, vadinama „džiminimu“.
Ne. Mes atėjome čia dėl Šono ir norime jums padėti.
Bet tai, ko prašote nėra mūsų darbas.
Suprantu. Ačiū, kad atėjote.
Praneškite, jei kas, gerai?
Ieškojau kokios vitrinos, kur gali pažiūrėt į kūdikius.
Pasirodo, tokių nėra.
Yra toks kambarys, bet ten negali patekti bet kas.
Sako, kad turiu susipažint su tėvais. Absurdas.
AŠ LABAI GAILIUOSI LUISAS
Kam jie tada atiduoda...
Galiu parvežt tave namo,
tik pakeliui sustosim prie drabužių valyklos.
Žinai, aš galiu tave parvežt, jei nori.
Taip, bet valykloje vaišina gumos rutuliukais.
Skamba viliojančiai.
Aš renkuosi Brajaną.
Daugiau gumos liks man.
- Ačiū. - Gerai. Iki.
Kur mano kava?
Sakiau, kad einu kavos.
Bet skambinau Šono tėčiui. Jis, regis, užblokavo mano numerį.
Todėl paklausiau Šono mamos, kur jis galėtų būti.
Ji sakė, kad kai Timas susinervina,
eina žvejoti prie Balboa ežero.
Ką pasakysi? Varom pas jį, įkalbėsim grįžt pas Šoną.
Aš neketinu džiminti paciento tėvo.
Tu iš mano vardo padarei veiksmažodį.
Nors ir menkindamas, bet vis tiek ištarei.
- Nesiskaito. - Skaitosi.
- Nesiskaito. - Nesiskaito.
Negaudyk manęs už liežuvio.
Tu nori džiminti.
Tik neleidi sau,
nes tuomet tektų pripažinti, kad mes su tavim...
Kad mes abu spirti iš to paties nuostabaus kelmo.
Tu ką tik kelis sykius mane įžeidei.
Net nežinau, nuo ko pradėti.
Gerai, žinai, ką? Važiuoju vienas.
Lipk lauk ir išsikviesk pavėžėją.
- Aš nemoku. - Juk tu čia taip atvažiavai.
Velniai rautų.
Gerai, aš važiuosiu. Bet tik tam, kad suvaldyčiau žalą.
- Žinai, ką? Man netinka. - Ne.
Polai.
Polai, arba pripažink, kad pats to nori,
arba lipk iš mašinos.
- Gerai, padžiminkim tą šūdžių! - Taip! Ačiū Dievui, kad sutikai.
Buvau išsigandęs, jog būsiu persistengęs.
Žinai, Kortnė sugadino mano paauglystę,
ir dabar ji priekaištauja man dėl mamos. Kažkokia nesąmonė, Liz.
Ką nori, kad pasakyčiau?
Nežinau. Kad nors Kortnė ir susiėmė,
aš turiu teisę spausti ją, kad ji toliau rūpintųsi mama?
Tu elgiesi labai teisingai.
Ir kad gerai, jog ryt mamai operuoja kataraktą, o aš pas ją nevažiuosiu.
Privalau palaikyti net tai?
Taip. Ją paleis tą pačią dieną. Pas ją bus sesuo.
Tu šaunuolė.
Ir net jei tavo mama operacijos metu praras akį,
jei tavęs nebus, ji to nė nepastebės.
Labai gerai pasakei. Eikš.
- Taip, myliu tave. - Myliu tave.
Po galais, mergyt, koks talentas. Tavo dėka tie šunys puikiai atrodo.
Nors dėl šito abejoju. Jis man atrodo pasipūtęs.
Jis dar ir kekšūnas.
Kruša visas aplink, o paskui jas ignoruoja. Tai problema.
Ką jūs čia veikiate?
Puošiame aplinką.
Aš prieglaudos rėmėja, tad mes pačios čia atėjom.
Taip negalima.
Žinau, kad mano nuotraukos nepasirodė tinkamos jūsų svetainei,
bet man reikia nors vienos pergalės.
Dabar išgyvenu šūdiniausią etapą.
Dėl vaikų ir maisto vagonėlių,
ir man menopauzė, tik nesakykite mano kaimynui.
Man nebūtina to žinoti.
Pamaniau,
gal galėtumėte nusisukti ir leisti man pakabint nuotraukas?
Prašau.
Tiek to.
Ačiū.
Man išėjus, jas nukabinsite, taip?
- Taip. - Blemba.
- Tiek to. Man nerūpi. - Ne.
- Man dzin. Aš pati jas nukabinsiu. - Ne!
- Nesvarbu. - Svarbu.
Žinai, ką, bičiuli? Tikiuosi, niekas nepaims tų šunų.
Tikiuosi, jie galiausiai...
Ne. Šiaip nesitikiu, kad jiems ateis galas.
Tikiuosi, jie gyvens, o tu... Tikiuosi, tave užmigdys.
- Ne. - Nenorėjau šito sakyti.
Visai nenorėjau. Atsiprašau. Tikiuosi, jūs gyvensite. Viso.
Ei, Liz!
- Tu seki man iš paskos. - Taip.
Ačiū už ilgą ir tylią kelionę.
Prašom. Man smagu būt šalia tavęs.
Elgiesi labai keistai. Net prakaitas išpylė.
Turiu su tavim pakalbėt.
Ir nežinau,
kaip tau pasakyti tai, ką privalau pasakyti.
Man reik išgerti. Išgersi? Martinio?
Dabar 11 val., o man 17-ika, bet gerai.
Aišku.
Eisiu prie esmės. Tai štai.
Aš bendrauju
su vaikinu...
kuris pervažiavo tavo mamą.
Kas per šūdas?
Tiesiog paklausyk. Viskas paaiškės. Nepaaiškės, bet išklausyk.
Jis buvo čia atnešęs tavo piniginę...
- Jis čia buvo atėjęs? - Taip.
Kada? Į namus?
- Kalbėjai ar... - Jei toliau klausinėsi,
aš pasimesiu. Leisk man viską tiesiog iškloti.
- Klok. - Taigi, aš jį čia pamačiau
ir sakau: „Nesiartink prie šios šeimos. Nešdinkis.“
O jis toks: „Atsiprašau.“
Ir atrodė toks pažeidžiamas, toks visai „atsiprašau“.
Aš tada „Ar tau viskas gerai?“ Jis atsakė, kad taip, nors mačiau, kad jam negerai.
Kadangi išgyvenu superempatišką etapą,
nes mes su Čarliu nusprendėme įsivaikinti kūdikį.
Jei bus berniukas, pavadinsime jį Piteriu Bernadeta,
jei mergaitė, suprantama, Bernadeta Piters.
Taigi, aš nuėjau į kavinę, kur jis dirba.
Ne aplankyti jo, o sužinot, kaip jis laikosi.
Jo bosas, toks panašus į Tonį Sopraną, tik gražesnis.
Žinai, toks, kuris gali ir sumušti, ir kuris gerai bučiuojasi?
Gaila, neturiu nuotraukos.
Taigi, paklausiau jo apie Luisą,
jis sako: „Jis žiauriai depresuotas.
Toks liūdnas vaikšto, bet negaliu juk dėl to atleisti žmogaus.
Sušikta atšaukimo kultūra, tiesa?“
Ir jis pakviečia Luisą, jis prieina, ir imam kalbėtis...
Alisa, jo gyvenimas pilkas,
kaip filme „Rekviem svajonei“.
Kalbu ne apie tą epizodą, kai jie mėgaujasi heroinu,
o apie pabaigą, kai jiems riesta, ir supranti, kad heroinas visai nesmagus.
Jis neturi nei draugų.
Nei su kuo pakalbėti. Jis kenčia.
Taigi, mes pasivaikščiojom ir pakalbėjom,
nes aš žinojau, kad neatleisiu sau, jei...
Jei bent nebandysiu padėti. Viskas. Istorijos pabaiga.
Ir dar. Po to susitinku su juo kas dvi dienos.
Ir kartais parašau jam naktimis.
Ir jis mane seka instagrame. Viskas. Tavo eilė.
Aš noriu su juo pakalbėti.
Gal bus paprasčiau, jei pasakysi man, ką nori jam pasakyti,
ir aš jam parašysiu?
Vežk mane pas jį tučtuojau,
antraip pasakysiu tėčiui, kad draugauji
su tipu, kuris užmušė mamą.
- Gal paimkim vandens kelionei? - Eime.
Timai? Negali būti. Tu irgi čia žvejoji?
Kaip mane suradot?
Ką čia kalbi? Čia mūsų vieta.
Kuo žvejoji, Karolinos spiningu?
Puikiai tinka dugninei žūklei.
Tavo žmona paprašė mūsų su tavim pakalbėti.
Jis jau buvo patikėjęs, Polai.
Kalbėjau tikru žvejų slengu. Skaičiau internete.
Gražu čia? Aš irgi žvejodavau su tėčiu.
O Džimis – ne, jis bijo valčių.
Vidurinės laikais plaukiau plaustu ir apsiverčiau.
Mane nunešė srovė.
Visai pasimečiau, nesusigaudžiau ir, jei atvirai, žiauriai išsigandau.
Pasakyk jam, kur tai nutiko.
„Mandalay Bay“ vandens parke.
Klausyk, Timai, mes visi kartais jaučiamės nusivylę.
Lyg būtum pakibęs ant giliavandenės plūdės...
Nebegaliu girdėti tavo žvejybinio slengo.
Maniau, organiškai skamba.
Ne? Gerai.
Noriu pasakyt, jog suprantu, kad dabar jautiesi prislėgtas...
- Žinai, kaip aš jaučiuosi? - Atleisk, aš...
Polai, nedaryk taip. Man nepatinka.
Aš nieko nedariau.
Aš vos nenumiriau, Polai.
Timai, duok mums penkias minutes.
Pagalvosiu, jei dar kartą tai padarysi.
Polai, liaukis!
Gerai?
Gerai.
Mieloji, man labai gaila.
Tai išties puikios nuotraukos.
Ar tu jas bent matei?
Žinoma. Vienoje buvo šuo.
Visos buvo šunų nuotraukos.
Todėl man pasirodė, kad esmę pagavau.
Derekai.
- Ką? - Kur Konoras?
Jei slankioja kur aplink,
galėtų atnešt visas tas nuotraukas iš automobilio.
Jis išvyko į mokyklą.
Ką? Jis išvyko?
Taip.
Negi išvažiavo su mumis neatsisveikinęs?
Ką?
Jis atsisveikino su manim.
Velniai rautų, Derekai.
- Jūs apsikabinot? - Taip.
Bet keistai taip, viena ranka, žinai, tipo „ate, bro“.
Taip...
- ... žinai, kaip... - Bjauru.
Tau nebūtų patikę.
- Fui, bjauru, kai šitaip. - Taip.
Šūdas. Viskas, išėjo.
Tu susimovei.
Galėjau ir gražiau pasielgti.
- Labas. - Labas.
Kam nepatinka sulaukt netikėtų svečių?
- Užeikite. - Taip. Gerai.
Prašau.
Sveika.
Labai džiaugiuosi, kad atėjai.
Tu palikai raštelį mano piniginėje. Man nepatiko.
Supratau. Daugiau to nebus.
Norite ko atsigerti? Vandens?
Vanduo puiku. Alisa, mėgsti vandenį?
Kas tau negerai?
Toks esu, kai jaučiuosi nepatogiai. Pratinkis.
- Atnešiu vandens. - Gerai.
Gal prisėsite?
Taip, sėsti. Mums patinka sėdėti.
Apie ką abu kalbate?
Apie nieką. Sportą gal.
- Tu nieko neišmanai apie sportą. - Įžeidžiantis stereotipas?
Apie kokį sportą kalbate?
Apie piklbolą. Monopoliją. Sportą.
Tik nesakyk, kad kalbate apie mane.
Niekad to nedaryčiau. Patikėk.
Tai kaip laikaisi?
Brajanas pasakojo, kad gavai vairuotojo pažymėjimą ir ketini stoti į koledžą.
Regis, aktyviai gyveni.
Jis neturėjo tau pasakoti apie mane.
Jei atvirai, jis daugiausia kalba apie save.
Jis klausinėja manęs:
„Ar man tinka šie drabužiai?“
arba „Ar man tiktų kūdikis?“
Jis nori žinoti tik tai, kas jam tinka.
Panašu.
Supratau, kad atsakymas visada turi būti „taip“.
Aš iš tų, kurie gali viską.
Teismas paskyrė vos tris pykčio valdymo sesijas.
Bet jūs, vyručiai,
visai sumaišėt mano sūnui galvą.
Dabar jis elgiasi taip, lyg visa tai buvo mano kaltė.
Kaip suprantu, nesi terapijos gerbėjas.
Terapijoje per vieną naktį rezultato nepasieksi,
bet pamažu išmoksti atpažinti ir pakeisti
nerimą keliančias mintis, emocijas ir elgesį. Jei tik pamėgintum...
Rimtai?
Rimtai manai, kad dabar metas keisti jo požiūrį į terapiją?
Neturėčiau tau priminti, Polai, jog esi mano pusėje.
Timai, gal nežiūrėk į mus kaip į psichologus.
Pažvelk į mus kaip į du tėčius,
vienas kurių labai myli savo irklą.
Klausyk, aš buvau tavo vietoje, nutolęs nuo savo vaiko.
Išdaviau jos mamą,
ir kai ji išėjo iš namų ir dukterį išsivedė, aš nesipriešinau,
nes jutau siaubingą gėdą.
Nebuvau pirmajame jos koncerte. Ir kai jai prasidėjo mėnesinės.
- Jėzau, Polai. - Taip, žmogau. Tu ką?
Kai žuvo mano žmona, negalėjau nė pažvelgti į dukterį.
Todėl slėpiausi nuo jos alkoholyje ir vaistuose.
Tada, kai jai labiausiai manęs reikėjo, manęs šalia nebuvo.
Ir ji dar kalba su tavim?
Tai stebuklas, bet taip.
Stengiuosi dėl jos kiekvieną mielą dieną.
Taigi, jūs abu siaubingi tėvai.
Jis.
Tu šiandien nuolat bambi ant manęs.
Žinot, ką man sakė policijoje?
Kad Šonas net nesipriešino.
Jis tiesiog leido save sumušti.
Kodėl?
Manau, jis norėjo save nubausti.
Manau, jis jaučia didelę kaltę dėl to, kad žiauriai pyksta ant tavęs.
Ant žmogaus, kurį myli labiausiai gyvenime.
Gaila, nematėte jo vaikystėje.
Duobutė skruoste, nuolat šypsodavosi.
Bet kai grįžo iš ten...
toks įspūdis, jog svetimas žmogus.
Jis buvo žiauriai piktas.
Aš nežinojau, kaip jam padėti.
Vis dar nežinau, po galais.
Grįžk į ligoninę su mumis, pakalbėk su juo.
- Nea. - Klausyk, Timai...
Gerai, jūs pasakėte savo nuomonę.
Ačiū už pokalbį.
Jaučiuosi dar blogiau nei prieš valandą.
Tai ir yra terapija?
Panašiai.
Neprivalai su juo kalbėti. Bet būtų gerai.
Džimi. Plaukiam.
Išgėriau vandenį. Kas toliau?
Gali išeiti, jei nori.
Aš nežinau, ko noriu.
Aš jaučiu pabaigą.
Kas dar jaučia pabaigą? Pabaiga?
- Rimtai? - Jaučiuosi nepatogiai. Įspėjau.
Brajanas minėjo, kad rašei man laišką.
Ką jame parašei?
Neprisimenu pažodžiui, bet kažką panašaus į...
„Labas, šūdžiau.
Tu užmušei mano mamą, sugadinai man ir mano tėvui gyvenimą
vien dėl to, kad esi savanaudis sušiktas girtuoklis.
Su manim visi dabar bendrauja kitaip. Per tave netekau draugų.
O pabudusi ryte,
pasigendu vienintelio žmogaus, su kuriuo galėčiau apie tai pakalbėt,
nes jo nebėra ir niekada nebus, ir visa tai yra tavo kaltė, blemba.“
Geras laiškas.
Gali ką nors papasakot apie savo mamą?
O kam?
Aš jos nepažinojau.
Aš tik žinau jos... mirtį.
Pameni, kai jai išrovė protinį dantį ir...
Nuskausminamieji dar veikė,
ir ji ėmė girtis, koks minkštas jos užpakalis.
- Brajanai! - O kas?
Ji prašė seselės paliesti jos užpakaliuką.
Dabar ne tai norėčiau prisiminti.
Gerai. Tu teisi. Atleisk.
O ką norėtum prisiminti?
Labas. Noriu paklaust, kaip tu. Ar viskas gerai?
Guli vonioje ir depresuoji,
apsupta šuniukų nuotraukų?
Ne, varau sporto salėje.
Tavo sporto salėje geras aidas. Ir vanduo teška.
Man viskas gerai. Mano problemos netikros.
Ar turiu dėl ko skųstis? Mano mylima blakstienų meistrė išvyko,
tad man teks eiti pas antrą mylimiausią blakstienų meistrę?
Liz, nesielk su savimi šitaip, gerai?
Šie jausmai tikri ir jei nepasisaugosi, jie paims viršų.
Paklausyk manęs. Ištrauk vonios kamštį ir eik žaist su savo akmenukais.
Nagi. Kad girdėčiau, kaip išteka vanduo.
Ne, čia saugu ir šilta.
Susitarkime.
Jei ištrauksi kamštį ir susiimsi,
aš nuvažiuosiu pas mamą į ligoninę.
Ir pasakysi sesei, kad neleidi jai gyvent savo gyvenimo?
Ką? To jau per daug. Mergyt, kamštį.
Kad girdėčiau.
Šaunuolė.
- Ačiū. - Iki.
Labas.
Abi mano mergaitės čia?
Ne, mama, tik aš.
Eik šikt.
Aš čia, mama.
Man pavyko?
- Tikrai. - Taip, tau puikiai pavyko.
Ir toje karuselėje pamečiau savo mėgstamiausią kepurę.
Labai nusiminiau.
O mama nusivedė mane į parduotuvę
ir nupirko tris kepuraites su Gūfiu.
Supykau, nes jos nebuvo panašios į seną mano kepurę.
Su savo kepure atrodžiau kietai.
O ji man pasakė, kad kepurė nesvarbi.
Svarbu tai, kaip jaučiuosi ją dėvėdama.
Melavo, nes su ta Gūfio kepure atrodžiau kaip baidyklė.
O jai ji tiko.
Jai tiko viskas.
Taip, tai buvo gera diena.
Ji, regis, buvo gera ir linksma.
Retas derinys.
Tiesa.
Man jos žiauriai trūksta.
Kas ta moteris?
Sara. Ji buvo...
Mano sužadėtinė.
Graži.
Mes...
Kodėl ji pirko tris kepures? Tavo mama. Kodėl ji pirko tris?
Kai skubėjome į atrakcioną, mama atsitrenkė į tokį vaiką,
ir jam iškrito ledai. Jis ėmė verkti.
Vaiko mama sakė, kad nieko tokio, bet mama susikrimto.
Tai trečią kepurę ji nupirko tam vaikui, jei jį rastume.
Ieškojome paskui jo visur.
Ar radote?
Taip. Buvo labai smagu.
Buvau apie tai pamiršusi.
Ačiū.
Daug galvojau apie tai, ką tau pasakyti.
Kaip norėčiau paaiškinti, kodėl tądien sėdau už vairo.
Kaip gailiuosi dėl to.
Bet visa tai nesvarbu,
nes tai nutiko, ir kaltas dėl to tik aš.
Ir aš nieko negaliu atitaisyti.
Galiu tik pasakyti tau,
jog nepraeina nė viena akimirka, kad negalvočiau apie ją.
Ir tave. Ir tavo tėtį.
Aš apie jus galvoju visą laiką.
Ir man siaubingai gaila. Aš...
Aš labai norėčiau tai pakeisti.
- Norėčiau atsukt laiką ir... - Aš tau atleidžiu.
Ką?
Aš tau atleidžiu.
Taip pasielgtų mama.
Ačiū tau.
Aš ne...
Ačiū.
Išeinu.
Kur eini?
Mieste atidaryta nauja parduotuvė. Einu pasidairyti diržų.
Tai ne diržų parduotuvė, bet galiu lažintis, ten bus diržų.
Tikėkimės.
Taip. Tu geriausia.
Aš...
Pamiršk. Nieko.
Ką? Man gali pasakyti viską. Paprastai ir sakai.
Aš ne... Jaučiuosi kaip... Nežinau.
Ar tau būna, kad pasijunti lyg būtum po vandeniu?
Taip kvaila.
Tas reikalas su šunų nuotraukomis mane labai nuliūdino, supranti?
Ir vagonėlio ilgiuosi.
Man patinka mūsų namai, pats žinai,
bet be berniukų juose tuščia.
Ne taip triukšminga?
Taip. Ir kvapas geresnis.
Gerai. O gal nupirkime tau kitą vagonėlį?
Aš balsuoju už keptą sūrį.
- Tai galėčiau gaminti. - Taip.
Žinai, ką? Man viskas gerai. Sėkmės tau su diržais.
Puiku. Iki pasimatymo.
Aš tave myliu, mieloji.
Ir aš tave.
Dievuliau, nuo nervų tiek daug energijos.
- Gal eime į „Dave & Busters“? - Kodėl ne?
Palauk, Brajanai.
Aš tave išbariau,
bet esu tau be galo dėkinga, kad susipažinai su juo.
Taip, man tai buvo labai nauja patirtis.
Vis tiek.
Kartais paprasta pamatyti, jog kai kam iš tiesų reikia pagalbos.
Jiems ant kaktos būna parašyta.
Tik nesuprantu, kodėl ją paliko nakčiai. Tai tik kataraktos operacija.
Aš mažumėlę papirkau gydytoją, kad paliktų ją,
nes mums praverstų laisvas vakaras.
Tu mano didvyrė.
Ir dar norėjau pasigirti savo naujais namais.
Taip.
Kieti namai.
Taip. Pati žinau.
Pamaiva. Viskas brangu.
Tik nesakyk, kad tai sieninės žvakidės.
Taip, mergyt. Turiu žvakides ant žvakidžių.
Nieko sau.
Tai atsivedei mane, kad pasimaivytum?
Taip. Truputį.
Bet tai ne vienintelė priežastis.
Kortne, aš tave paleidžiu.
Ką tai reiškia, po galais?
Noriu pasakyti...
Žinau, kaip stengeisi padėti mamai.
Ir kad stengeisi iš visų jėgų, ir vėl atsistojai ant kojų.
Aš labai didžiuojuosi tavimi dėl to.
Ačiū.
Aš bijojau, kad jei paspruksi, mama kreipsis pagalbos į mane,
o jei atvirai,
nesuprantu, ką šiuo metu galėčiau jai atsakyti.
Bet tai ne tavo problema, o mano.
Viskas, savo pareigą atlikai. Ir dar daugiau.
Tai jau tikrai.
Tik prašau tavęs duoti man truputį laiko
išsiaiškinti, ką su ja daryti.
O tada nešdinkis iš tų namų kuo toliau, supratai?
Išgersiu už tai.
Kiek laiko tau reikia?
Nežinau. Gal 20 metų.
- Dviejų dienų pakaks. - Aštuonerių metų.
- Dvi savaites. - Tris mėnesius.
Duok man tris mėnesius.
Sutarta.
Kaip jautiesi, vaike?
Viską skauda. Bet geriau.
Taip.
Mama sakė, kad kalbėjot su tėčiu.
Jis čia?
- Žmogau. Su tėčiais sudėtinga. - Taip.
Jie ne visada elgiasi taip, kaip norėtum.
Bet laikui bėgant pasitaiso. Pažvelk į mane. Man prireikė metų.
Sveikas.
O jam kur kas mažiau.
Labas, tėti.
Palikime juodu vienus.
Ačiū.
Abu žinom, kad aš ne itin mėgstu kalbėt apie jausmus.
Viskas gerai, tėti.
- Tau nebūtina nieko sakyti. - Ne. Leisk man.
Kai tada pasakei, kad aš tave nuvyliau,
puoliau gintis,
nes buvai teisus.
Šonai. Žmogau, atleisk man.
Viskas gerai, tėti. Viskas bus gerai.
Taip.
Greičiau sveik, kad galėtume žvejot kartu.
Spėju, breiko nešoksi kurį laiką.
Nejuokink manęs.
Taip, pameni, kai tuo domėjaisi?
Kaip jautru.
Nespoksok į juos.
Polai, tai labai jaudinanti akimirka.
Aš toks laimingas. Ką jis dabar darys savo sūnui, tą aš darysiu tau.
Nereikia.
Liaukis.
Polai. Jei nenori, ištrauk ranką.
Netrauksiu rankos. Privalai išmokt ribų.
Jis manęs paprašė, o aš neklausinėju. Aš jam dirbu.
Nuostabios nuotraukos.
Liaukis.
Mano šuo gražus, bet vos tik noriu jį nufotografuot, jis ima laižytis subinę.
Gerai, kad jis tai gali.
Aišku, priklauso nuo fotografo.
- Tu manai... - Taip.
Tai padėk man.
Jis čia. Tu turi fotoaparatą. Eime į parką.
Ką? Dabar?
Taip. Dabar.
Gerai. Kodėl ne?
Puiku. Eime.
Eime, bičiuli.
Jam pasisekė.
- Žiūrėk... Atsargiai. - Jis toks mielas. Atsiprašau.
Išvertė Egidija Namavičė