Měli bychom tátovi říct, že se s tebou bavíme, Louisi.
- Souhlasím. - Já taky.
Až to Jimmymu řekneme a začne na nás útočit,
udělám to, co se má dělat na medvěda.
Zůstanu stát, hodně se zvětším a pak začnu hlasitě tleskat.
Do prčic.
Nenastupujte...
O 3 ROKY DŘÍVE
Ta dělá co?
Tamta?
Je to nejvyhledávanější gynekoložka-porodnice v Pasadeně.
Nedávno v jedné pacientce nechala snubák.
Nemusí nosit rukavice?
V rukavicích prý nemá cit v rukách.
Je to opravdová umělkyně.
- Co tamten? Promiň. - Neukazuj.
- Frankie, ty zmrde. - To je nájemný vrah.
Volá šéfovi, že netrefil cíl.
Já tě zlikviduju!
Naštvalo ho, že dneska nikoho nezabil.
- Myslíš, že je osamělej? - Ne. Žije se svou mámou.
A ta mu vždycky říká: „Na počtu nezáleží, hlavně že ses snažil.“
To je hezký.
Moc hezký.
Až se k tobě nastěhuju, tak s tím přestaneme?
Co? Že bych tě nechal čekat na vlak samotnou?
Co bys dělala? Četla si?
- Víš, že čtení nedávám. - Jo. Dobře.
Nepřestanu s tím nikdy. Je to ta nejlepší část dne.
Kovboj! To je opravdickej kovboj.
Brýtro.
Zdravím.
Promiňte.
- To je opravdickej kovboj. - Jo. A ten nás doopravdy zabije.
Kurvadrát! Máš ledový ruce!
- Chtěla jsem se pomazlit. - Dobře, mazlit se chci.
Můžeš si je o mě zahřát.
Hurá!
Já vím. Jsou studený. Ledový.
Dobrý.
Ještě nespíte?
Kazišuk.
Pojď dál.
- Čauky. - Ahoj.
Kámoš mi poslal písničku, poslouchejte.
Paráda. Poslouchací párty.
- Tak. - A ten kámoš je ten kluk,
- co tě vezl z tréninku? - Mami.
Co? Jakej kluk?
- Žádnej. Mami! - Žádnej?
No tak. Jméno? Věk?
- Máte společný hodiny? - Dylan není od nás.
Dylan.
Dylan z jiný školy?
- To je jak ze seriálu 90210. - Dylman.
- Miluješ ho? - Zajdu s jeho tátou na pivo.
- Bože. Jdu pryč. - Pozvi ho.
- Zlato! Sranda. - Je s náma sranda! No tak.
Nekoukej tak na nás.
- Ahoj! - Ahoj!
Já věděla, že se jí zbavíme.
Je úžasná.
Jo, takovej průměr.
Slib mi, že to nepokazíme. Je to náš největší úspěch.
Slibuju.
Proboha.
Jak to, že máš ty ruce už zase ledový?
Už to nebudu řešit.
Paul řekl svýmu miláčkovi Jimmymu, že má parkinsona, a mně ne.
To je jedno. Jeho smůla.
Čtu o tom a lidi s parkinsonem mají suchou kůži a jsou dehydrovaní.
O tom jako černoška něco vím. Mohla bych být jeho mazací guru.
Probereme opravdovej problém?
Ten Charlie, se kterým jsi mě seznámila? Nemám zájem.
Cože? Je to jeden z nejvíc sexy lidí, co jsem kdy viděla. Co se ti nelíbí?
Obvinil mě, že jsem se ho na nic nezeptal. Ale já se ho zeptal,
která má historka se mu líbila nejvíc.
- Super. - Tys ho taky nezaujal.
Tak teď ho musím mít.
Zkusím ho někam pozvat. Budu se ho ptát. Není to zas tak těžký, to dám.
- Čau. - Čau, Briane.
- Gaby, že? - Jo.
Tio, mám tip
na učitelku, co Alici připraví na přijímačky. Connor byl nadšenej.
- Bezva. Díky. - Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Měj se.
Typická mamina.
Ticho.
Poznal jsem ji u vás na silvestra. Byla kritická jak stará drag queen.
Líbila se mi.
- To věřím. Sám jsi drag queen. - Jo.
- Jak by ses jmenoval? - Erin Pérovichová.
- Jsem právník. - My víme. Říkáš to každej den.
A je to. Oficiálně jsem se k tobě nastěhovala.
Tak fajn.
Mám jednu otázečku. Moje věci jsou pod tvýma, nebo navždy ztracený?
Navždy ztracený.
A víš, co je ujetý?
- Že ti ani nebudou chybět. - Máš pravdu. Na věcech mi nezáleží.
Dobře.
Je tu jenom jedna drobnost.
Úplně prťavá maličkost.
Vlastně zas tak malá ne. Je asi takhle velká.
SLEČNA DRSŇÁK
Opovaž se k Sandy přiblížit.
- Sandy. - Neříkej jí tak.
- Měj trochu úcty. - Je divný spát s chlapem,
- co má nejradši film Slečna Drsňák. - Nechápeš to, protože jsi hezká.
Nemuselas projít proměnou, abys zjistila, že jsi vlastně krásná.
Slyšela jsem jenom, že jsem krásná.
Nic jinýho jsem neřekl.
Takže jak to bude probíhat?
Budu sem chodit týdně, a kdyby něco, napíšu vám? Nebo...
Radši bych to mimo poradnu netahal.
Hranice jsou ve vztahu s terapeutem důležité.
To se mi moc nelíbí.
Nevím, možná je to hloupý.
Nejspíš mi řeknete, že terapii nepotřebuju.
Ne.
Ve vašem dotazníku vidím hodně příkladů kompulzivního chování.
To s tím opakováním. Venkovní oblečení doma?
- Jo. - Mobil máte pořád nabitý přesně na 17 %.
Sedmnáctka je prvočíslo, takže...
Stejně jako 97.
Sakra!
Copak už v týhle zemi není nikdo hrdej na svou práci?
Příjemný ráno?
Objednal jsem si bagely a nějakej Brayden to podělal.
A když jsem mu řekl, že tam dal jinej sýr, odpověděl: „Moje chyba.“
A řekl to ležérně? „Moje chyba.“ Nebo spíš: „Moje chyba.“
To druhý. Co na tom?
Mám puberťačku. To je u mladých ta nejupřímnější omluva.
Vážně?
- Jsem rád, že jsme jim zničili planetu. - To je hezký.
Brýtro.
- Ahoj. - Ahoj.
Nějak se ti třese ruka. Všechno dobrý?
To je v pohodě.
Akorát špatně spím.
V ložnici musíš mít chladno a před spaním nekoukej na mobil!
Nebuď taková máčka a donuť ho mi to říct.
Já se snažil, Gaby. Nevidělas, jak ho prosím očima?
Fakt? Vypadalo to, že ho prosíš, abys mu mohl vlézt dál do zadku.
O to jsem se ho neprosil, Gaby. On si mě tam strčil sám.
Díky moc, bylo to super.
Bylo to moc fajn. Konečně jsme se sešli.
- Jo. Těšilo mě. - Seznámili jste se.
- Jo. - Já věděla, že si budete rozumět.
Pošlu ti ten článek o tom kešu.
- To budu moc rád. - Jo.
- Ahoj! - Ahoj.
Měla jsem moc vína. Pojedeme Lyftem.
- Budu řídit. Já měl sotva dvě sklenky. - Auto vyzvedneme ráno.
Musím brzo do práce. Je to sem přes kilometr.
- Chceš je ukrást? - Jsou krásný.
Běž.
- Musíte podniknout tu pánskou jízdu. - No jo.
K tomu nikdy nedojde.
Nech toho.
Fakt tě miluju, víš?
Myslím, že si dneska vrzneš.
Pojďme domů.
- Já ti to neříkal? - Ne!
- Můžu si vzít burákový máslo? - Jasně.
Ty si ho prostě vezmeš celý?
- Jo. - Je to rodinný balení. Fajn.
Ahoj.
Co tady sakra děláš?
Já myslel, že dneska spíš u Summer.
To bylo včera.
To je tvoje dcera?
- Nechceš večeři, zlatíčko? - Ne, dobrý.
Určitě? Danica není jen zlodějka,
ale taky se učí na kuchařku, takže...
Já si nějak poradím.
Dobře.
Je milá.
Nic si z toho nedělej. Jsem ráda, žes přišla.
Je úterý, tak máme tacos.
Dereku, nejez to. To je pro Alici.
Moje chyba. Já myslel, že to je pro mě.
- Není. Tak jo. - Jo.
Dobře.
- Prosím. - Děkuju.
Rádo se stalo.
Děkuju.
Máme tě rádi.
Alice, klidně si dej i tu limonádu, co jsem ti otevřel.
Nevšímej si ho.
- Cože? - Cože?
Probrala jsem s tvým právníkem dohodu o vině a trestu.
Dostaneš rok, ale může z toho být deset měsíců.
Budu tě navštěvovat každý víkend. I po práci.
Nechci být sama, tak zajedu k našim. Jen na pár dní.
Tati? Zítra mám zápas.
Zavezeš mě tam?
Kdyby to tak šlo.
Mám zítra dost práce, takže...
Poprosím Liz, aby tě tam zavezla.
Nenavštěvuj mě.
A nevracej se sem.
- Běž si žít svůj život. - Cože?
Ne. Tvůj život je můj život.
No tak. Můžeme pak zajít na večeři.
Na kuřecí sendviče.
Nebo na cokoliv.
To zvládneme.
Nezvládneme.
Je konec.
Byla to největší chyba mýho života,
a kdykoliv se na tebe podívám, neuvidím nic jinýho.
Ale už brzo. Brzo. Třeba příště.
Nemůžeš to nijak změnit.
Jestli ti na mně fakt záleží...
tak běž.
Tati...
Já tě potřebuju.
Já nemůžu.
Dobře.
Neposlouchal někdo, o čem si povídáme?
Potřebuju, aby nám někdo dosvědčil, že jsme se zrovna rozhodli mu vše říct.
Tak co?
TERAPIE PRAVDOU
- Není to tak zlý, jak to vypadá. - Děláš si prdel?
Fakt sis myslel...
Co to je? Co děláš?
Tak tleskám na medvědy. Ono to zabralo.
Tati, na Briana se nezlob. Můžu za to já.
Řekl jsi mi, že za tebou přišel Louis, a já to nemohla nechat být.
Sledovala jsem ho.
Řekla jsem to Paulovi a musela slíbit, že za Louisem nepůjdu, ale já šla.
A tati, napřed to bylo divný, ale pak vlastně hezký.
Hezký?
Briane, jak ses do toho zapletl?
Dobře. Myslím, že to ještě zvládnu.
Přišel sem a já na něj: „Táhni od nich. Zmiz.“
A on: „Promiňte.“ Ale asi ho to ranilo, jakože „promiňte“.
Ptal jsem se, jestli je v pohodě, a on, že jo, ale lhal.
Jsem teď děsně empatickej, protože s Charliem budeme mít dítě.
Holce bychom dali jméno Sutton Foster
a klukovi samozřejmě Foster Sutton.
No, vyděsilo mě to, tak jsem šel do kavárny, kde pracuje.
Ne za ním, jen se zeptat, jestli je v pořádku.
A jeho šéf byl jak Tony Soprano, akorát víc sexy.
Takovej chlap, co by tě zřídil, ale zároveň dobře líbá.
S takovýma se nebav.
Tak jsem se na Louise zeptal jeho šéfa a ten povídá: „No, má hrozný deprese.
Je to depkař, ale za to ho vyhodit nemůžu. To by byla diskriminace.“
Pak Louise zavolal, dali jsme se do řeči,
a Jimmy, on vede tak deprimující život
jako z filmu Requiem za sen.
Ne z prostředka, kde ujíždějí na heroinu,
ale z konce s těma zadkama, kde ti dojde, že to není sranda.
Nemá žádný kamarády.
Nemá si s kým promluvit.
Trpí.
Tak jsem se s ním šel projít a popovídali jsme si,
protože jsem věděl, že bych si neodpustil, kdybych mu aspoň nezkusil pomoct.
To je celý.
Potom co jsem tohle celý řekl Alici,
ona na to: „Jestli mě za ním nevezmeš, povím to taťkovi.“
Víš, jak mluví puberťáci.
Takže jsme za ním šli a bylo to fakt dobrý,
protože mu vyprávěla o svojí mámě
a o té čepici s Goofym a odpustila mu.
A pokud jde o dnešek, byla tam jedna paní jménem Doris,
která potvrdí, že jsme ti to chtěli říct.
- Už přestaň. - To je těžký, jsem rozjetej.
Fajn.
Budu potřebovat trochu prostoru, abych mohl zpracovat
tu Brianovu one-man show.
Jsi moje dcera.
Jestli mě potřebuješ, jsem tu pro tebe.
Ty dcera nejseš. Nejsem tu pro tebe. Vypadni.
Mám tě rád.
Jdi do prdele.
Rozumím.
Moc se omlouvám.
Ahoj. Tak jo.
Hej.
Tys mu odpustila?
Jo.
Myslím, že bys měl taky.
Možná to pomůže vám oběma.
JSEM ČERNÁ A UMÍM VAŘIT
Ahoj, to jsem já.
Zavolej, když budeš chtít. Chybíš mi.
Tak ahoj.
Nejsou to Déčkovy slavný vaječný sendviče?
Promiňte, chleba je koupenej, ale zapomněl jsem si kvásek.
To je poděkování za to, že tu můžu přespat.
To je jasný. Mám ráda tebe i Liz. Podporuju vás oba.
- Já vím. - Co uděláš? Zajdeš za tím chlapem?
A co bych tam dělal?
Nevím. Podal si ho.
Vrazil do něj hrudí, stoupl si k němu a dýchal mu horkej vzduch do obličeje.
- Jako heteráci ve filmech. - Jen se ujistím.
Ty mu radíš, aby šel za chlapem, co políbil Liz, a možná ho opíchal?
Jo. To by mu to nandal.
- Jo. - Déčko, neposlouchej ho.
Máš příležitost zaměřit se na sebe.
Někdo si vleze do vany.
Já si nechávám rozpustit zmrzlinu a vypiju ji brčkem jako džusík.
Co ty?
Já rád koukám na fotky starých aut. Představuju si, jak bych je opravil.
- Já taky. - To zní zábavně.
Nebo si zdřímnu. To miluju.
Dám ti svou zátěžovou deku.
Máš pocit, že tě drtí balvan, ale jaksi příjemně. Je to úžasný.
Děkuju.
Dobrý?
Takže...
Podle tebe za ním mám jít?
Nevím. To záleží.
Vyspíš se, když tam nepůjdeš?
Čau!
Tak jo.
To ne. Kde je? Cos udělal?
Ne. Můžeš za to ty. Nechalas mě s ním samotnýho.
V noci jsem zase nespal.
Vždycky se mi pak víc třesou ruce.
Je zajímavý, že ten třes pokaždý vede k tomu, že mě chytíš za prso.
To není třes. To je návrh.
Je mi nějak divně.
Začínám zapomínat.
A jakej máš plán?
Volal jsem doktorce Sykesové. Dneska tam jdu.
Dobře.
Jsi v pohodě, nebo se trochu bojíš?
To nepoznám. Já se nikdy nebál.
Ale ty vypadáš nervózně. Měla bys jít taky.
Ježíši.
Co je? Chtěla jsi, abych byl zranitelnější.
Tak takhle to vypadá.
Vychutnej si to. Užij si to.
Je to skvělý,
ale domluvili jsme se, že s tebou k doktorce chodit nebudu.
Doufal jsem, že máš taky paměť na prd.
Pojď sem.
Jsi statečnej kluk a jsem na tebe hrdá.
Díky.
Ať jsi kdokoliv.
Nejsem objednanej, tak díky, že sis udělal čas.
Jorge už brzo přijede a já to nechci posrat.
Třeba byste mi mohli dát pár tipů, co dělat a co ne.
Já ti řeknu, co dělat.
Jimmy se líp vyzná v tom, co nedělat.
Bacha. Jsem na tebe nasranej.
Jdeš pozdě.
Já vím a omlouvám se, ale...
Jak to, že jsem zuřil a teď se omlouvám?
Objevils moji superschopnost.
Ahoj. O Jorgem se pobavím moc rád, ale nevadí, když Paula rychle sjedu?
Na to se rád podívám.
Jaks mi mohl neříct, že Alice šla za chlapem, co zabil Tiu?
- O-ou. - No jo.
Velký o-ou.
Ten tón si nech.
Jakej tón?
- Tenhle! - Dobře. Jak myslíš.
Alice je moje pacientka.
Nic jsem ti neřekl, protože je jí 18.
Je dospělá.
Je jí 17, Paule. Narozeniny má za pár týdnů.
Moje chyba.
Ty jo. Upřímný.
Hele, řekl jsem Alici, ať s ním nemluví, a ona mě neposlechla.
To se prostě stane. Zas tak se na mě asi nezlobíš.
Myslím, že se nezlobíš ani na Alici.
Tak co kdyby ses zamyslel, co tě tak hrozně naštvalo?
A sakra. Zahodil mikrofon.
To neříkej. Ještě jsme nedomluvili.
Paule, opovaž se ten imaginární mikrofon zahodit.
Nemám na to náladu.
- Zahoď ho. - Nedělej to, Paule. Ne!
Nemusíte tady být. Jsem v pohodě.
Nedělej drsňačku.
Jsme kamenný sestry nebo co.
Byl to Kámen úmluvy.
To je fuk. Kamenný sestry zní líp.
Liz, na lidi, který máš ráda, se prostě dohlíží.
Já musím do práce, takže první směnu má Alice
a pak pošlu posily, jo?
Ví, co jsem udělala?
Jo, ale můžu dělat, že ne.
Liz, o mým úletu věděli všichni a dostala jsem ránu do prsa.
To je fakt. Máš problémy dospělý ženský. Promiň, musím jít. Hodně štěstí, Alice.
- Máš hlad? - Ne.
- Pustíme si film? - Jsem moc smutná.
Co kdybychom si hrály, že máš dceru,
a mohla bys mi splést vlasy a dávat rady do života?
- To by mohlo být fajn. - Dobře.
Tak jo.
Nikdy si mobil neber na záchod, je to nechutný.
Plno bakterií. Dobrá rada.
A opalovacím krémem se musíš mazat, i když je zataženo.
- Dobře. - A fakt se musíš mazat
co dvě hodiny, jinak budeš vypadat staře dřív, než zestárneš.
Dobře.
Čekal jsem, že přijdeš.
Jdi do prdele.
To by sedělo. Dáš si pivo?
Ne.
Kdyby náhodou.
Chceš mi nakopat prdel?
To nevím.
Na kreténa jsi dost pohostinnej.
Dělám, co můžu.
Krucinál.
Chtěl jsem ti to chrstnout do obličeje, ale je výborný.
Díky.
Napadlo mě pověsit je někde, kde by byli vidět.
To se jí asi líbilo.
Já se na ně ani nepodíval.
Víš ty co? Měl by ses mi vysmát.
Ona tě prostě totálně miluje.
Je to nejbáječnější ženská, co znám.
A vím, že nikdy nic takovýho mít nebudu.
Ale no tak. Ještě máš čas. Nevzdávej to.
Co blbnu?
Padám odsud.
- To je meruňka? - Kapka medu.
Vynikající.
Já to dopiju.
A odejdeš ty.
To beru.
Gabyin odpolední zelený čaj je tak lahodný, protože je zelený.
Tady jsi. Zavezeš mě prosím k neuroložce?
Mám pacienta.
Třeba by mohl Sean.
Vidíš mě? Já řídit nemůžu.
Můžeme spolu jet Lyftem.
- Je to mým směrem? - Pojeď a uvidíš.
O co ti jde?
Seane, když tě všechny ženský okolo vybízejí, abys zapracoval
na emoční inteligenci, tak je blbý,
že už sice poznáš, že chceš, aby tě kamarád doprovodil k doktorovi,
ale vyrůstal jsi v 18. století, tak si o to neumíš říct.
Tak místo toho všechny uvádíš do rozpaků.
Netuším, co to mele.
Já se u tvojí doktorky vlastně chtěl stavit.
- Pojďme tam spolu. - Jenom jestli chceš.
Půjde moc rád. Běžte.
Říkal jsem, že přijedu kamkoliv, a teď hledáme kameny půl hodiny od domu.
Neměls říkat kamkoliv.
Počkej, ukaž... Bingo.
- Aha. - Achát.
Vidíš, jak je zvenku drsný? A tady vidíš voskový lesk.
Obě strany jsou si podobný.
To teda ne! Tenhle je nejlepší.
Vidíš? Někde tu bude i taťka.
Taťka?
To nemůžeš myslet vážně. Ve skutečnosti tě to nebaví.
Myslím to vážně. Smrtelně.
Ty vado. Asi jsem jeden našel!
Fakt jo!
- Liz, hele, jak se na slunci třpytí. - Ne.
Teď kameny nenávidím.
Vím, že tě poslala Gaby, abys mě zkontroloval.
Jo, poslala.
Ale proto tu nejsem.
Jsem na tebe nasranej.
- Na mě? - Jo.
Když někdo blízký trpí, vrháš se mu na pomoc.
Udělalas to pro mě, pro Gaby, Paula, Seana, Alici...
Přestaň je vyjmenovávat.
Když jsme chtěli pomoct tobě, nenechalas nás.
To je docela sobecký, ne?
On mi neodpustí, Jimmy.
Možná.
Ale myslím, že se člověku někdy zdá nepředstavitelný někomu odpustit...
dokud si neuvědomí, že ten, koho měl za bídáka...
je prostě člověk, co udělal velkou chybu.
Jo.
A mimochodem mám dotaz. Dáš kámen jednou i mně?
Řekls, že kameny nenávidíš, a ony tě slyšely.
Slyšely jste mě, kamín... Mám ho!
Liz, našel jsem další. Je hladkej, jaks říkala. Voskovej.
Ne.
Jsi hrozná.
Takže tady...
Tady ty pracuješ.
- Jo. - Jo.
S terapií jsem se v mládí nikdy nesetkal.
Nejblíž tomu byl jeden starej školník, co mi řekl:
„Kluci emoce nemají.“ A pak mě chtěl políbit.
Jsem ráda, že jsi tu.
Víš, co je ujetý?
Zvorala to přece Liz.
Tak jak je možný, že si připadám jako takovej hajzl?
Mám být dřív terapeutka, nebo kámoška?
- Kámoška. - Dobře.
Dereku, ty jsi neuvěřitelnej člověk.
Jsi laskavej, věrnej, a ježíšmarjá, co prosím tě používáš na tu hřívu?
Teď přepnu na terapeutku Gaby.
Mám mezi pacienty spoustu párů, které řeší přesně to, co vy,
a tohle se popravdě nestává zničehonic.
Věděl jsem, že se nemá nejlíp.
Ale jsme svoji tak dlouho.
Víš, kolikrát se trápila kvůli maličkostem,
jako že ji vyhodili z nějaké komise potom, co všechny členy urazila?
- Liz a komise nejdou dohromady. - Ne.
Ale na tom, co ji trápilo, nezáleží. Vždycky se z toho dostala sama.
- A teď si řekla o pomoc? - Asi jo.
Řekla mi, že má pocit, jako by byla pod vodou.
A lidi pod vodou obvykle dělají co?
Šnorchlují a koukají na zajímavý věci?
Ne.
Topí se.
Takže ti Liz řekla, že se topí, a tys odpověděl co?
- Ať koupí food truck s grilovaným sýrem. - Dereku.
Krucinál. Proč za to najednou můžu já?
- Já... - Ale nemůžeš.
A máš právo udělat cokoliv, pro co se rozhodneš.
Ale Dereku, manželé jste jak dlouho, 26 let?
Jo.
Děláš někdy chyby?
Takhle velký ne.
To ani náhodou.
- Bože, to je na houby. - Jo. To teda jo.
Ale ty to nějak vyřešíš.
Vím to.
Ty s tou svou vlasatou hlavou.
Olivový olej s citrónem.
Jako fakt? To si dávám na salát.
Děkuju.
To je samozřejmost.
Ráda vás vidím, Paule.
A vašeho...
- Kamaráda. - Sean.
Dobrý den, Seane.
Safra. Vydržte, zajdu pro vaši dokumentaci.
Nejdřív Julie, teď ona? Jsou sexy všechny neuroložky, nebo jen ty tvoje?
Neflirtuj s ní. Nesmím já, takže ani ty.
Ty jo, Paule, uklidni se.
- Ty se uklidni. - Tak.
Posledně jste tu byl kvůli závratím.
U léků se blížíme maximální dávce,
- tak ji už moc zvyšovat nejde. - Jo.
- Zabírají dobře? - Zatím ano.
Ale poslední dobou moc nespím.
Může to být ze stresu, z půlnočních kuřecích křidýlek...
Nevím, ale...
Říkala jste, že nedostatek spánku je pro můj mozek,
jako bych přilíval olej do ohně.
Tak asi není divu, že mám i menší
problémy s pamětí. Tak jsem radši přišel.
- Měl by sis udělat PMCS. - Co?
Preventivní kontrolu a údržbu.
- Taky jsem byla v armádě. - Nekecejte. V které složce?
„V které složce?“ Co jsem říkal o flirtu?
Mně to nevadí.
Byla jste Navy SEAL? Vypadáte tak.
- No, byla jsem... - Tak. Skončils.
Podívejte, mám v životě hodně věcí a hodně lidí, které mám rád.
Takže chci zůstat při smyslech co nejvíc a co nejdýl.
Jestli pro to můžu dělat ještě něco jiného,
tak mi to řekněte, protože...
udělám cokoliv.
No, zvlášť s ohledem na tu nespavost...
- Jo. - ...byste každopádně měl přestat s pitím.
Co tam máte jinýho?
Ahoj.
Přišel sis pro věci, nebo jsi doma?
Chtěla bych, abys zůstal doma. Moc mě to mrzí.
Nechej mluvit mě, jo?
Podělalas to.
Já vím.
Ale já tě nevnímal a to byla chyba.
Omlouvám se.
Tvoje omluva je to jediný, z čeho se budu cítit ještě hůř.
Tak to se mi povedlo.
Kdo přijde na večeři?
Pár idiotů, který chceš možná vidět.
- Čau, mami. - Ahoj. Přišli jste všichni!
Ahoj.
Bože můj.
- Zapomněli jsme, že máš narozky. - Nemám.
- Děkuju. - Mami.
- Děkuju. - Cesta se vyplatila.
Hodně štěstí, zdraví.
Jsem rád, že jste zavolal. Pojďte dál.
Díky, že jste přišel.
- To je dobrej film. - Jo, nadčasovej.
- Jo? - Jo.
Dlouho jsem ho neviděl.
Dáte si vodu nebo čaj nebo...
Nemusíte nic dělat.
Dobře.
Odpouštím vám.
Chci, abyste dál žil svůj život a byl v pohodě.
Ale něco od vás potřebuju.
- Jo. Cokoliv. - Bezva.
Už mi nikdy nelezte na oči.
Rozumíte?
Už se nevídejte s mojí dcerou.
Ani s mými kamarády.
Musíte zmizet z mýho života.
Můžete to pro mě udělat?
Samozřejmě.
Děkuju.
A je zpět.
Čekáme, až promluví.
Jeho slova už visí ve vzduchu.
Briane, nebuď tak divnej.
Jak to dopadlo?
Odpustil jsem mu.
To jsem ráda.
Bože, to je úleva.
Bál jsem se, že bude vzteklej, a já spustím a nebudu moct přestat mluvit...
- Ty jo. To je fakt děsivý. - Jo, o to mi šlo.
Tak moment. Mám ti věřit, žes měl dvě holky?
- Kecy. - Fakt jo.
- Nikdy jsi žádnou neměl. - Navíc to jméno.
- Summer jako léto. - Necháme toho.
- Nevymyslel jsem si ji. - Byla sexy?
- Byla hezká. - Musela být...
- Žhavá jak slunce v létě? - A Winter chladná?
Chladná jako zima.
Došlo mi, na koho jsem se zlobil.
Na něj ne.
Já vím.
Na sebe.
- Prosím, neříkej zas „já vím“. - Moc bych chtěl.
Každej asi doufá, že je ten typ člověka, co to ustojí, i když se všechno posere.
A já to neustál.
A Alice mě fakt potřebovala.
Hrozně jsem ji zklamal.
Takže když toho chlapa vidím...
připomíná mi to, jakej jsem otřesnej táta.
A že jsem porušil poslední slib svojí ženě.
Tenhle bourbon se plavil na lodích po celé zeměkouli
a nasál slaný mořský vzduch ze všech koutů světa.
Mořská whiskey.
Tak tomu neříkej.
Dobře.
Dneska...
si dám poslední drink svýho života.
A rozhodl jsem se, že si ho dám s tebou.
Paule...
Myslíš, že si jednou odpustím?
Jo.
Myslím, že jo.
Fakt?
Doufám.
Já taky.
Je to vyčerpávající.
Překlad titulků: Kristina Himmerová