Manau, kad turim pasakyt tėčiui, kad bendraujam su tavim, Luisai.
- Sutinku. - Aš irgi.
Kai pasakysim apie tai Džimiui, ir jis mus puls,
aš padarysiu taip, kaip patariama elgtis sutikus mešką.
Atsistosiu tvirtai taip, kad atrodyčiau didesnis,
o tada labai grasiai plosiu.
O, varge.
Dėmesio...
PRIEŠ 3 METUS
Ką manai apie ją?
Ją?
Ji paklausiausia akušerė-ginekologė visoje Pasadenoje.
Neseniai vienoje savo klienčių ji paliko savo santuokinį žiedą.
Ar jos nemūvi pirštinių?
Ji sako, kad su pirštinėmis nieko nejaučia.
Tikra menininkė.
- Gerai, o tas vyrukas? Atleisk. - Pirštais nerodom.
- Frenki, šūdžiau tu. - Samdomas žudikas.
Skambina savo bosui pasakyt, kad prašovė pro šalį.
Aš tave pribaigsiu, blemba!
Jis pyksta, kad nieko šiandien nenužudė.
Manai, jis vienišas?
Ne. Jis gyvena pas mamą.
Ji nuolat jam sako:
„Man nerūpi, kiek nušovei, svarbiausia, kad stengeisi.“
Kaip miela.
Labai miela.
Kai apsigyvensim kartu, ar liausimės tai daryti?
Ką? Palikt tave vieną laukti traukinio?
Ką tada veiktum? Skaitytum?
Juk žinai, kad nemoku skaityti.
Taip. Puiku.
Aš niekada nesiliausiu. Geriausia mano dienos dalis.
Kaubojus! Tikras kaubojus.
Labas rytas.
Sveiki.
Atleiskite.
Tikras kaubojus.
Taip. Tikras kaubojus tikrai mus nudės.
Šūdas! Blemba! Kokios šaltos tavo rankos!
Ketinau lįst prie tavęs.
Gerai. Aš nieko prieš.
Gali į mano kūną susišildyt rankas.
Žinau. Šalta. Ledas.
Gerai.
Nemiegat?
Pačiu laiku.
Užeik.
- Labas! - Labas.
Draugas atsiuntė man šitą dainą, ir noriu, kad paklausytumėt.
Puiku. Muzikos pertraukėlė.
- Gerai. - Ar tai tas pats draugas,
- kuris parvežė tave namo po treniruotės? - Mama.
Atleisk. Kas jis toks?
- Niekas. Mama! - Niekas?
Liaukis. Vardas? Amžius?
- Ar mokotės kartu? - Dilanas iš kitos mokyklos.
Dilanas.
Dilanas iš kitos mokyklos?
- Dvelkia serialu „90210“. - Dilanėlis.
- Tu jį myli? - Galiu pakviest jo tėtį alaus?
- O Dieve. Viskas, išeinu. - Pakviesk jį į svečius.
- Ne, širdele! Mes šaunūs tėveliai. - Mes šaunūs! Liaukis.
Nežiūrėk taip į mus.
- Iki! - Iki!
Kaip aš ja atsikračiau?
Ji nuostabi.
Taip, ji vidutiniška.
Pažadėk, kad nesusimausim kaip tėvai.
Ji yra geriausia, ką esam padarę.
Pažadu.
O Dieve.
Tavo rankos vėl atšalo?
Aš jau susitaikiau.
Polas savo numylėtiniui Džimiui prisipažino, kad serga Parkinsonu.
O man nieko nesako.
Ir tegu, jam blogiau.
Skaičiau, kad nuo Parkinsono sausėja oda ir kūnas netenka skysčių.
O kiekviena juodaodė žino, ką reik daryti. Galiu būt jo kakavos sviesto gidė.
Gal jau galim pereit prie tikrų problemų?
Tas vaikinas, su kuriuo mane suvedei? Čarlis. Riebus minusas.
Ką? Jis vienas gražiausių vyrukų, sutiktų gyvenime.
Kas jam negerai?
Jam nepatiko, kad nepaklausiau jo apie jo gyvenimą, kas yra melas.
Aš jo paklausiau, koks mano storis jam labiausiai patiko.
- Geras. - Jis tavimi irgi nesusidomėjo.
Dabar aš tikrai turiu jį gauti.
Pakviesiu jį į pasimatymą. Paklausinėsiu apie jį.
Neturėtų būt sunku. Man pavyks.
- Labas. - Labas, Brajanai.
- Čia Gabė, tiesa? - Taip.
Tija, norėjau tau pasakyt,
jei dar ieškai korepetitorės Alisai, parekomenduosiu. Konorui ji patiko.
- Geras. Ačiū, Liz. - Taip.
- Viso. - Viso.
Iki.
Supermamytė.
Tyliau.
Susipažinau su ja per naujametinį vakarėlį.
Pasipūtusi lyg kokia sena drago karalienė.
Man ji patiko.
Nes tu pats kaip sena drago karalienė.
Koks būtų tavo drago vardas?
Erinas Kokavičius.
- Nes aš advokatas. - Mes žinom.
Kalbi apie tai nuolat.
Viskas. Aš oficialiai atsikrausčiau.
Taip.
Trumpas klausimas: mano daiktai po tavo daiktais ar jų nebėra?
Jų nebėra.
Žinai, kas keisčiausia?
Kad tų jų nepasigesi.
Tu teisi. Man daiktai nerūpi.
Puiku.
Liko tik vienas daiktelis.
Vienas mažulytis daikčiukas.
Ne visai mažulytis. Maždaug tokio dydžio.
„MIS SLAPTOJI AGENTĖ“
Prie Sendės nė nesiartink.
- Sendės. - Neturi teisės jos taip vadinti.
- Prašyčiau daugiau pagarbos. - Labai keista, kad myliuosi su vyru,
kurio mėgstamiausias filmas yra „Mis slaptoji agentė“.
Tu nesupranti, nes esi graži.
Tau neteko keisti charakterio tam,
kad suprastum, jog ir taip esi graži.
Aš išgirdau tik tai, kad esu graži.
Tai ir norėjau pasakyti.
Taigi, kaip mes bendrausim?
Kartą per savaitę čia, o kitu laiku aš jums rašau žinutę? Ar...
Norėčiau apriboti mūsų darbą tik šiuo kabinetu.
Ribos yra svarbi terapijos dalis.
Nepatinka man toks vaibas.
Bet iš kitos pusės, gal tai kvaila.
Gal jūs pasakysit, jog man iš viso nereikia terapijos.
Ne.
Anketoje nurodėte kelis kompulsyvaus elgesio pavyzdžius.
Kartojimasis. Drabužiais laukui ir namams?
- Taip. - Nuolat laikote telefono bateriją
pakrautą lygiai 17 %.
17 yra pirminis skaičius, taigi...
97 irgi.
Blemba!
Ar šioje šalyje niekas nebenori didžiuotis savo darbu?
Geras rytas, Polai?
Tas vaikis, Breidenas, sušiko mano beigelio užsakymą.
Ir kai pasakiau jam, kad panaudojo ne tą kreminį sūrį,
lyg niekur nieko atsakė „suklydau“.
Ar jis atsainiai mestelėjo „suklydau“? Ar labiau taip – „suklydau“?
Antras variantas. Koks skirtumas?
Mano duktė paauglė. Tai jų nuoširdžiausia atsiprašymo forma.
Rimtai?
Tada džiaugiuosi, kad sušikom jiems planetą.
Labai gražu, Polai.
Labas rytas.
- Labas. - Labas.
Tavo rankos dreba. Ar viskas gerai?
Ne, viskas gerai. Aš...
Aš tik prastai miegu.
Miegamajame turi būt vėsu ir jokio telefono prieš miegą.
Biče, ko čia stypsai kaip kvailas dičkis ir nepriverti jo man prisipažinti?
Aš stengiausi, Gabe.
Nematei, kaip meldžiau jį žvilgsniu?
Tikrai?
Nes man pasirodė, kad meldei leidimo įlįst jam į subinę.
Aš to nemaldauju, Gabe. Jis tiesiog įsikiša mane ten.
Labai ačiū jums. Buvo nuostabu.
Bičiuliai, labai smagu buvo. Džiaugiuosi, kad pagaliau susitikom.
- Taip. Smagu buvo susipažinti. - Pagaliau susipažinot.
- Taip. - Žinojau, kad jūs sutarsit.
Atsiųsiu tau tą straipsnį apie anakardžių augintojus.
- Tau patiks. - Žinoma.
- Iki! - Iki.
Eišgėriau nemažai vyno. Gal kvieskim „Lyft“?
Ne, aš vairuosiu. Išgėriau tik dvi taures, o šito tik gurkštelėjau.
Palikim čia automobilį, ryte pasiimsim.
Ne, man anksti į darbą. O iki čia bus pusantro kilo.
- Pavogsi? - Labai gražūs.
Eime.
- Jūs, vaikinai, susitikite kokį vakarą. - Taip.
Nieko nebus.
Liaukis.
Aš labai tave myliu, žinok.
Šiąnakt aš tave taip pamylėsiu.
Važiuokim namo.
- Nesakiau? - Ne!
GREITOJI MEDICINOS PAGALBA
Galima riešutų sviesto?
Taip.
Paimsi visą?
- Taip. - Šeimyninio dydžio, bet tiek to.
Sveika.
Ką tu čia veiki, blemba?
Maniau, tu nakvosi pas Samer.
Nakvojau vakar.
Ar čia tavo duktė?
- Nori valgyt, širdele? - Ne, ačiū.
Tikrai? Danika ne tik vagilė,
bet dar susimoka už kulinarinę mokyklą, taigi...
Ką nors sugalvosiu.
Gerai.
Ji miela.
Nesijaudink. Džiaugiuosi, kad atėjai.
Šiandien takų antradienis.
Derekai, nevalgyk. Čia Alisos lėkštė.
Suklydau. Maniau, kad mano.
- Ne tavo. Štai. - Taip.
Gerai.
- Prašau. - Ačiū.
Nėr už ką.
Ačiū.
Ačiū tau.
Mes tave mylim.
Alisa, tą skardinę tau atidariau, vaišinkis.
Nekreipk į jį dėmesio.
- Ką? - Ką?
Kalbėjau su tavo advokatu apie prisipažinimą.
Gausi metus, bet už gerą elgesį tave išleis po 10 mėn.
Aš lankysiu tave kas antrą savaitgalį, ateisiu net po darbo.
Nenoriu gyvent viena, todėl pagyvensiu pas tėvus.
Neilgam.
Tėti? Rytoj man futbolo varžybos.
Gali mane nuvežt?
Deja, negaliu.
Turiu daug darbo, taigi...
Paprašysiu Liz tave nuvežti.
Aš nenoriu, kad lankytum mane.
Aš nenoriu, kad grįžtum čia gyventi.
- Eik ir gyvenk savo gyvenimą. - Ką?
Ne. Tavo gyvenimas yra mano gyvenimas.
Prašau.
Po rungtynių užsuktume pavalgyti.
Kokių karštų sumuštinių su vištiena
ar ko nors kito.
Mes tai įveiksime.
Ne.
Viskas baigta.
Aš padariau didžiausią klaidą gyvenime
ir, kaskart į tave pažiūrėjęs, matysiu tik tai.
Greitai.
Gal kitą kartą.
Tu nieko negali pakeisti.
Jei išties mane myli,
išeik.
Tėti...
Man tavęs reikia.
Aš negaliu.
Tiek to.
Gal kas paslapčia klausėtės mūsų pokalbio?
Nes mums reikia liudininko,
patvirtinsiančio, kad mes žadėjome jam viską pasakyti.
Kas nors?
Iš tiesų yra geriau, nei atrodė.
Kurių galų, Brajanai?
Rimtai manei...
Kas? Ką čia darai?
Baidau mešką. Nesitikėjau, kad suveiks.
Tėti, nepyk ant Brajano. Tai mano kaltė.
Kai pasakei, kad pas tave lankėsi Luisas, nebegalėjau to pamiršti.
Aš ėmiau jį šnipinėti.
Tada pasakiau Polui,
ir jis privertė mane pažadėti, kad nekalbinsiu Luiso, bet aš jį užkalbinau.
Ir, tėti, pradžioje jaučiausi keistai, bet paskui man palengvėjo.
Palengvėjo?
Brajanai, o tu čia kaip įsivėlei?
Aš... Gerai. Manau, sugebėsiu.
Aš pamačiau jį čia
ir sakau: „Nesiartink prie šios šeimos. Nešdinkis!“
O jis toks: „Atsiprašau.“
Bet atrodė toks pažeidžiamas, toks visai „atsiprašau“.
Tada klausiu: „Ar tau viskas gerai?“
Jis atsakė, kad taip, nors mačiau, kad jam negerai.
Kadangi išgyvenu superempatišką etapą,
nes mes su Čarliu nusprendėme įsivaikinti kūdikį.
Jei bus mergaitė, pavadinsime ją Saton Foster.
Jei berniukas, suprantama, Foster Satonu.
Taigi, išsigandau
ir nuėjau į kavinę, kur jis dirba.
Ne aplankyti jo, o sužinot, kaip jis laikosi.
Jo bosas labai panašus į Tonį Sopraną, tik gražesnis.
Žinai, toks, kuris gali ir sumušti, ir kuris gerai bučiuojasi?
Tokių tipų neprisileisk.
Paklausiau jo apie Luisą, o jis sako: „Žinai, jis žiauriai depresuotas.
Toks liūdnas vaikšto, bet negaliu juk dėl to atleisti žmogaus.
Sušikta atšaukimo kultūra, tiesa?“
Ir jis pakviečia Luisą, jis prieina, ir imam kalbėtis.
Džimi, jo gyvenimas pilkas.
Pilkas, kaip „Rekviem svajonei“.
Kalbu ne apie vidurį, kai jie mėgaujasi heroinu,
o pabaigą, kai visai prastai, ir supranti, kad heroinas visai nesmagus.
Jis neturi nei draugų.
Nei su kuo pasikalbėti.
Jis kenčia.
Taigi, mes pasivaikščiojom ir pakalbėjom,
nes aš žinojau, kad neatleisiu sau, jei nepamėginsiu padėti.
Ir viskas.
O po to, kai visa tai papasakojau Alisai,
ji sako: „Jei nenuvesi manęs pas jį, tipo, pasakysiu viską tėveliui.“
Žinai, kaip kalba paaugliai.
Taigi, mes susitikom, ir buvo gerai,
nes ji jam papasakojo apie mamą,
apie Gūfio kepurę, ir ji jam atleido.
O dėl to, ką matei šįvakar, yra viena moteris, Dorisė,
kuri gali prisiekti, jog girdėjo, kaip mes tarėmės tau pasakyti...
- Gali jau baigti. - Man sunku liautis, kai įsijaučiu.
Gerai.
Aš noriu pabūti vienas,
kad suvirškinčiau
Brajano monospektaklį.
Tu esi mano duktė.
Jei tau manęs reikia, aš šalia.
Tu ne mano duktė. Aš nesu šalia. Lauk iš čia.
Myliu tave.
Velniop tave.
Suprantu.
Man labai gaila.
Iki. Gerai.
Tu jam atleidai?
Taip.
Manau, ir tau derėtų.
Tai gali būt naudinga jums abiem.
Labas, čia aš.
Paskambink man, jei nori.
Pasiilgau tavęs.
Iki.
Ar tai žymieji Dereko sumuštiniai su kiaušiniais?
Atleiskit už pirktinę duoną, nes pamiršau savo duonos raugą.
Tai mano ačiū už nakvynę.
Bičiuli, žinoma.
Juk žinai, kad myliu jus abu su Liz ir palaikau.
- Žinau. - Ką darysi?
Eisi pas tą vyruką?
O kam?
Nežinau. Prieitum arti.
Krūtine stuktelėtum jam į krūtinę, prikištum veidą,
alsuotumėte karštu oru vienas kitam į burną.
- Taip heteroseksualai daro filmuose. - Jei teisingai supratau,
tu jam siūlai nueiti pas vyrą, kuris bučiavo Liz, ir jį išdulkinti?
Taip. Tai tikrai jį pamokytų.
- Taip. - Derekai, neklausyk jo.
Tai puiki proga tau pasirūpinti savimi.
Supranti, kai kas mėgsta gulėti vonioje.
Asmeniškai aš mėgstu atsitirpinti kibirėlį ledų
ir gerti juos per šiaudelį kaip kokį kokteilį.
Ką tu mėgsti?
Žiūrėti į senų automobilių nuotraukas ir galvoti, kaip aš jas sutaisyčiau.
- Aš irgi. - Smagu.
Taip. Arba snaust dieną. Dievinu.
Atnešiu tau savo sunkiąją antklodę.
Jausmas, lyg būtum prispaustas akmens luito,
bet gerąja prasme. Žiauriai smagu.
Ačiū.
Skanu?
Tai...
Manai, man derėtų nueit pas tą tipą?
Nežinau. Priklauso nuo to,
ar ramiai šiąnakt miegosi, jei nenueisi.
Iki!
Tvarkelė.
Ne. Kur jis? Ką padarei?
Nea. Tai tu kalta.
Palikai mane su juo vieną.
Šiąnakt vėl nemiegojau.
Nuo to man stiprėja tremoras.
Įdomu, jog tavo tremorai pasireiškia tuo, jog sučiumpi man už krūties.
Tai ne tremoras. Tai pasiūlymas.
Jaučiuosi nekaip.
Imu pamiršti dalykus.
Tai koks planas?
Paskambinau dr. Saiks. Susitariau dėl vizito.
Puiku.
Viskas gerai, ar šiek tiek bijai?
Nežinau. Lig šiol nesu jautęs baimės.
Bet tu atrodai sunerimusi. Gal ir tau verta nueiti.
O Dieve.
Ką? Skatinai mane būti labiau pažeidžiamu.
Tai štai.
Žiūrėk ir mėgaukis.
Man tai patinka,
bet mes nusprendėme, kad pas daktarę kartu su tavimi neisiu.
Tikėjausi, kad ir tau atmintis bus sušlubavusi.
Eikš.
Esi labai drąsus berniukas, ir aš tavimi didžiuojuosi.
Ačiū.
Kad ir koks tavo vardas.
Žinau, kad ne mano diena, todėl ačiū, kad skyrėte man laiko.
Chorchė greit atvažiuos, ir aš nenoriu susimauti.
Tad man reikia jūsų patarimų, ką daryti ir ko man nedaryti.
Aš imsiuosi dalies „ką daryti“.
Džimiui geriau sekasi su „ko nedaryti“.
Atsargiai, Polai. Aš supykęs ant tavęs.
Pavėlavai.
Žinau ir atsiprašau, bet...
Kodėl atėjau ant tavęs supykęs, o dabar tavęs atsiprašinėju?
Aptikai mano supergalią.
Ei, žmogau. Man bus įdomu pakalbėti apie Chorchę,
bet jei tu nieko prieš, pirma apšauksiu Polą.
Bus įdomu pažiūrėti.
Kaip drįsai nutylėti faktą, jog Alisa bendrauja su tipu, pražudžiusiu Tiją?
- Ojoi. - Taip.
Didžiulis „ojoi“.
Keisk toną.
Kokį toną?
- Šitą toną! - Gerai. Logiška.
Alisa mano pacientė.
Tau nieko nesakiau, nes jai jau 18-ka.
Ji suaugusi.
Jai 17-ka, Polai. Jos gimtadienis po poros savaičių.
Suklydau.
Net aš pajutau.
Aš prašiau Alisos nekalbėti su juo, bet ji nepaklausė.
Abu žinom, tai pasitaiko.
Aš nemanau, kad tu pyksti ant manęs.
Nemanau, kad pyksti ant Alisos.
Tai kodėl tau neišsiaiškinus, ant ko konkrečiai esi toks piktas?
Po galais. Mikrofono metimas.
Patylėk, joks tai ne mikrofono metimas.
Polai, nedrįsk išmest to įsivaizduojamo mikrofono.
Neturiu dabar tam ūpo.
- Mesk. Mesk, nagi. - Nedrįsk, Polai. Nereikia!
Ko abi čia atėjote? Man viskas gerai.
Neapsimetinėk kieta.
Mes akmens sesės, ar kaip tu tai vadini.
Akmens įžadai.
Liaukis. Akmens sesės skamba geriau.
Liz, mes mylimų žmonių nepaliekam bėdoje.
Turiu bėgt į darbą, todėl Alisa bus pirmoji pamaina,
o vėliau atsiųsiu pastiprinimą, gerai?
Ji žino, ką padariau?
Taip, bet galiu apsimesti, kad nežinau.
Liz, mane kaip išdavikę išplatino po visą internetą, dar į papą gavau.
Su tuo nepasiginčysi. Suaugusios moters reikalai.
Gerai, atleisk. Turiu lėkti, bet, Alisa, sėkmės.
- Nori valgyt? - Ne.
- Gal pažiūrim filmą? - Liūdna.
Gal įsivaizduokim, kad aš tavo duktė,
o tu man pinsi kasą ir mokysi gyvenimo?
- Neblogai. - Gerai.
Taigi.
Niekada nesinešk telefono į tualetą, tai šlykštu.
Ten daug bakterijų. Geras patarimas.
Ir tepkis kremu nuo saulės net kai lauke debesuota.
- Gerai. - Būtinai tepkis juo
kas dvi valandas, antraip susensi anksčiau, nei tapsi sena.
Gerai.
Taip ir maniau, kad mes susitiksim.
Apsikrušk.
Neprieštarauju. Alaus?
Ne.
Dėl visa ko.
Nori mane sumušti?
Nežinau.
Kaip niekšas esi pernelyg svetingas.
Stengiuosi.
Prakeikimas.
Ketinau išpilti jį tau į veidą, bet jis skanus.
Ačiū.
Maniau, kad smagu būtų pakabinti jas, kad žmonės galėtų pamatyt.
Jai turbūt labai patiko.
Aš į jas nė nepažvelgiau.
Žinai, ką, žmogau? Turėtum džiaugtis.
Ji tave labai myli, blemba.
Šaunesnės moters už ją nesu sutikęs.
Ir žinau, kad...
Tokios niekada neturėsiu.
Liaukis, žmogau. Dar turi laiko. Nepasiduok.
Ką aš darau?
Einu iš čia.
- Abrikosas? - Lašelis medaus.
Labai skanu.
Aš jį išgersiu.
O tu išeik.
Suprantu.
Gabės žalioji arbata popietę labai skani Nes ji žalia
Štai kur tu. Gali pavėžėti mane pas neurologę?
Atleisk, turiu pacientą.
Gal Šonas mane nuveš?
Pažiūrėk į mane. Aš nevairuoju.
Galime kartu išsikviest „Lyft“.
- Ar man bus pakeliui? - Važiuojam, sužinosi.
Kas čia vyksta?
Šonai, minusas to, jog gali turėti visas moteris,
paskatina tave emociškai tobulėti,
ir dabar tu supranti, kad pas gydytoją nori vykti su draugu,
bet kadangi augai viduramžiais, tu nemoki to paprašyti
ir verti mus jaustis itin nejaukiai.
Neturiu nė menkiausio supratimo, apie ką ji čia.
Žinai, kaip tik norėjau užsukti pas tavo gydytoją.
Važiuojam kartu.
Jei tik pats to nori.
Labai nori. Eikit.
Kai sakiau, kad eisiu su tavim bet kur,
nemaniau, kad visą pusvalandį ieškosim akmenų.
Tuomet nereikėjo sakyti „bet kur“.
Pažiūrėkime... Aukso puodas.
- Nejaugi? - Agatas.
Matai, kokia gruoblėta išorė? O šis sluoksnis kaip vaško.
Man abi pusės panašios.
Ne, tai... Nepanašios!
Šitas geriausias.
Tėtušis turi būt netoli.
Tėtušis?
Tai negali būt tikra, ką? Negali būt, kad tu rimtai į tai žiūri.
Tai tikra. Labai tikra.
O Dieve.
Dieve mano. Dieve mano. Regis, radau tokį!
Radau!
Liz, matai? Žiūrėk, kaip saulėje tviska.
Ne.
Dabar aš nekenčiu akmenų.
Klausyk, aš žinau, kad pas mane tave atvijo Gabė.
Taip. Ji.
Bet aš čia ne dėl to.
Atėjau, nes pykstu ant tavęs.
- Ant manęs? - Taip.
Liz, kai koks artimas tau žmogus kenčia, puoli jam padėti.
Padėjai man, Gabei, Polui, Šonui, Alisai...
Liaukis vardijęs vardus.
O kai atėjo eilė mums padėti tau, tu neleidi.
Gana savanaudiška, nemanai?
Jis man neatleis, Džimi.
Galbūt.
Žinau, jog kartais atleisti kam nors
gali atrodyti neįmanoma.
Kol suvoki, jog piktadarys tavo istorijoje
tėra tik žmogus, kuris žiauriai suklydo.
Taip.
Beje, turiu tau klausimą. Ar kada padovanosi man akmenį?
Tu pasakei, kad nekenti akmenų, ir jie tave girdėjo.
Ar girdėjai, akmenė... Radau!
Liz, radau dar vieną.
Lygus paviršius, kaip sakei. Vaškinis.
Ne.
Kokia tu bjauri.
Taigi, čia
dirbi savo darbą.
- Taip. - Taip.
Klausyk, niekas mano laikais nesiterapino.
Jei neskaitysim to atvejo, kai kažkoks senas valytojas man tarė:
„Berniukai neturi emocijų.“ Ir lindo bučiuotis.
Džiaugiuosi, kad tu čia.
Žinai, kas beprotiška?
Juk tai Liz susimovė.
Tai kodėl aš jaučiuosi kaip koks...
šūdo gabalas?
Ko nori pirmos – Gabės psichologės ar Gabės draugės?
- Draugės. - Gerai.
Derekai, esi nuostabus žmogus.
Tu geras, ištikimas ir, po paraliais, žmogau,
kuo tu tepi savo plaukus?
Dabar persijungsiu į psichologę Gabę.
Tu neįsivaizduoji, kiek pacientų pas mane ateina su tokia pat bėda,
ir, jei atvirai, šios bėdos neatsiranda iš niekur.
Žinojau, kad jai sunku.
Bet mes jau šimtą metų susituokę.
Ar žinai, kiek sykių ji liūdėjo dėl menkniekių,
pavyzdžiui, kai ją išmetė iš komiteto, nes ji įžeidė visus narius.
- Ji nekenčia komitetų. - Ne, tikrai.
Bet visais atvejais ji sugebėdavo pati atsigauti.
- Ar šįkart ji sakė tau ką nors? - Lyg ir.
Ji sakė, kad jautėsi lyg būtų po vandeniu.
O žmogus po vandeniu paprastai jaučiasi...
Linksmai, nes gali panardyt?
Ne.
Jis skęsta.
Taigi, Liz pasakė tau, kad skęsta, ir ką tu atsakei?
Pasiūliau jai įsigyti vagonėlį ir kepti sumuštinius su sūriu.
Derekai.
Po galais. Kodėl staiga aš tapau kaltas?
- Aš... - Taip nėra.
Juk žinai, tu turi teisę elgtis kaip nusprendei.
Bet, Derekai, jūs susituokę kiek, 26 metus?
Taip.
Buvai suklydęs?
Tik ne taip.
Nė iš tolo.
- Dieve, kaip sunku. - Taip. Išties sunku.
Bet tu susitvarkysi.
Aš tai žinau.
Tu su savo paslaptinga plaukų kupeta.
Alyvuogių aliejus ir citrina.
Rimtai? Aš tai dedu į salotas.
Ačiū tau.
Žinoma.
Smagu matyti tave, Polai.
Ir tavo...
- Draugą. - Šonas.
Labas, Šonai.
Po galais. Pamiršau tavo kortelę.
Pirma Džulė, dabar ji?
Ar visos neurologės gražios, ar tik tavo?
Neflirtuok su ja.
Uždrausta man. Draudžiama ir tau.
Vajė, Polai, nusiramink.
- Pats nusiramink. - Gerai.
Praėjusį kartą skundeisi svaigimu.
Vaistų dozė beveik maksimali,
- todėl čia erdvės turim nedaug. - Taip.
- Kaip vaistai? - Kol kas gerai.
Bet pastaruoju metu mažai miegu.
Gal dėl streso, gal dėl vėlyvų aštrių vištienos sparnelių.
Nežinau,
bet sakei, kad miego trūkumas mano smegenims
lyg žibalo įliejimas į ugnį.
Taigi, manau, nenuostabu, kad nutinka ir lengvi
atminties sutrikimai.
Todėl ir atėjau.
- Atlikt PTPA. - Ką?
Prevencinė techninė priežiūra ir aptarnavimas.
Aš taip pat tarnavau kariuomenėje.
Nieko sau. Kokiose pajėgose?
„Kokiose pajėgose?“ Ką sakiau apie flirtavimą?
Aš nieko prieš.
Gal jūrų „ruonė“? Atrodai panaši į jūrų „ruonę“.
- Aš... - Viskas. Pakaks.
Klausyk, mano gyvenime yra daug dalykų ir žmonių, kuriuos myliu.
Todėl noriu kaip įmanoma ilgiau išlikti aštraus proto.
Jei tik yra kažkas, ką galėčiau dar padaryti,
pasakyk, nes...
aš padarysiu bet ką.
Atsižvelgiant į miego problemas...
- Taip. - ...labai svarbu
visiškai atsisakyti alkoholio.
Yra dar kas?
Labas.
Ar tu atėjai daiktų, ar parė...
Parėjai namo?
Nes aš labai noriu, kad liktum namie. Labai atsiprašau tavęs.
Leisk man pasakyti, gerai?
Tu susimovei.
Žinau.
Bet aš nebuvau tau dėmesingas, koks turėjau būti.
Ir aš dėl to atsiprašau.
Rimtai? Jei tu imsi manęs atsiprašinėti, pasijusiu visai prastai.
Pasiekiau, ko norėjau.
Kas dar ateis vakarienei?
Keli idiotai, kurių, manau, pasiilgai.
- Labas, mama. - Labas. Visi trys!
Labas!
Dieve mano.
Atleisk, pamiršom tavo gimtadienį.
Joks tai ne gimtadienis.
- Ačiū. - Mama.
- Ačiū. - Gerai, kad atvažiavom.
Su gimimo diena
Džiaugiuosi, kad paskambinai. Užeik.
Esu tau labai dėkingas, kad atėjai.
- Geras filmas. - Taip. Vis dar aktualus.
- Tikrai? - Taip.
Senokai jį žiūrėjau.
Atnešt tau vandens, gal arbatos ar...
Nereikia nieko.
Gerai.
Žinai, aš tau atleidžiu.
Noriu, kad gyventum savo gyvenimą, ir linkiu tau sėkmės.
Tik paprašysiu tavęs vieno.
- Taip. Ko tik nori. - Gerai.
Aš nenoriu daugiau tavęs matyti, blemba.
Ar supranti?
Ir kad su mano dukra nesimatytum.
Nenoriu, kad draugautum su mano draugais.
Noriu, kad dingtum iš mano gyvenimo, blemba.
Girdi? Gali tai dėl manęs padaryti?
Žinoma.
Ačiū.
Jis grįžta.
Mes laukiame, kol jis pratars žodį.
Jo žodžiai tuoj pasigirs.
Brajanai, nesimaivyk.
Ir kaip?
Aš jam atleidau.
Labai džiaugiuosi.
O Dieve. Koks palengvėjimas.
Bijojau, kad jis bus piktas, o aš imsiu kalbėt
ir negalėsiu sustot...
- Tai išties baisu. - Toks sumanymas.
Pala.
Nori, kad patikėčiau, jog mylėjaisi su dviem panom?
- Mali šūdą. - Tai tiesa.
Tu nepatikai nė vienai panai.
Ir Samer tu tiesiog išsigalvojai.
- Samer. - Aš ne... Pakaks, blemba.
- Aš neišsigalvojau Samer. - Ji graži?
- Gana miela. - Samer turbūt...
- Bet ar Samer karšta? - O žiema šalta.
Taip, žiema šalta.
Suvokiau, ant ko iš tiesų pykau.
Ne ant jo.
Žinau.
Ant savęs.
Tik ir vėl nesakyk „žinau“.
Labai noriu.
Manau, visi galvoja,
kad liks patikimi, nutikus rimtai bėdai.
O man nepavyko.
Manęs labai reikėjo Alisai.
Aš ją žiauriai nuvyliau.
Taigi, manau, jog pamatęs tą vyruką...
nevalingai prisiminiau, koks siaubingas tėvas buvau.
Ir kad sulaužiau savo paskutinį pažadą, duotą žmonai.
Šis burbonas laivais buvo plukdomas aplink pasaulį,
sugerdamas sūrų jūrų orą kiekviename Žemės kampelyje.
Jūrų viskis.
Nevadink jo taip.
Gerai.
Šįvakar...
išgersiu paskutinįkart gyvenime.
Ir nusprendžiau tai padaryt kartu su tavim.
Polai...
Manai, sugebėsiu kada nors sau atleisti?
Taip.
Sugebėsi.
Tikrai?
Tikiuosi.
Aš irgi.
Tai slegia.
Išvertė Egidija Namavičė