Briane, podej mi lepicí pásku. Promiň, ty zrovna stojíš a mračíš se.
Přinesu vám vodu.
- Díky. - Není ta moje holka zlatá,
že se k ní můžu nastěhovat?
Jsem milosrdná královna.
- To má po mámě! - To je fakt.
Jaks mě sem mohla dotáhnout?
Briane, tobě to tak sluší. Záříš.
Ne asi. Mazal jsem se opalovákem pro zářivý vzhled. Měli jsme jít na pláž.
Jsme v Long Beach, to se počítá.
Víš, že mámino stěhování je pro mě těžký.
- Potřebuju podporu. - Jo.
Jsi ve stresu, ale vem si, že se naučíš sexovat potichu.
Jak to myslíš?
- Tak. - Paní Evansová,
- vy jste věřící, že? - Ano.
Když řeknu, že jsem homosexuál, omluvíte mě?
- Dobrej pokus, hajzle. - Slušně!
Gabitho! Jsem v šoku.
Dostaneš na starost moje oblečení.
Tak jo.
Takovej stereotyp.
Já se poseru.
Proč klepeš tou nohou?
Nebo si ze mě děláš srandu?
Snažím se sebrat odvahu a něco říct.
To zní pikantně.
Tak řekni, až budeš připravená nebýt srágora.
Tak jo.
Jednou jsi řekl, že se zármutkem můžu nechat stáhnout ke dnu,
nebo se s ním vypořádat.
Jo.
Ještě to není ono, ale vidím světlo na konci tunelu.
Asi už terapii nepotřebuju. A vím, co řekneš.
„Terapie je napořád.“
Jo, zníš jako Batman.
To je schválně. Říká se tomu serióznost.
Jen si říkám, že bych to měla začít zvládat sama.
Aspoň na čas.
Zlobíš se?
Ne.
Spíš jsem nesmírně hrdej.
A kdybys mě někdy potřebovala, budu ti k dispozici.
Já vím.
A Paule...
Není zač.
Tys myslela, že za poslední sezení nebudeš muset platit?
Ale prosím tě.
Kvalitka.
Sakra.
Kdo umřel?
Takový vtipy před lidma v mým věku neříkej.
Spoustu věcí o svém muži nikdy nezapomenu.
A... když vás Elliot miloval,
nikdy jste o tom ani na vteřinu nezapochybovali.
A tak si ho budu pamatovat.
Děkuju, že jste přišli.
Aspoň už to nemusíte tajit.
Chtěl jsem to odlehčit.
Když to chceš dělat na pohřbu, musí to být vtipný.
Podle mě to byl kvalitní humor, Paule.
Díky, žes šel se mnou.
To je jasný. Pohřeb manžela přítelkyně tvýho šéfa bych si nenechal ujít.
Vidíš, jak to Julii v černým sekne?
- Mám na ni chuť. - Já bych se koukal.
- Čau. - Ježíšikriste.
Aspoň už to ti dva nemusí tajit, že?
Vidíš, Paule?
Paule. Vtipný.
- Co je vtipný? - To nevím.
Tak fajn.
Snad není divný, že se spolu bavíme, když jsem poslední chlap, se kterým byla.
Ne, to mi nevadí.
Klidně může.
Nevadí, ale díky.
- Cool. - Cool.
- Fakt? - Začíná mi to trochu vadit.
Chápu.
- Díky, žes přišla. Ty taky, Briane. - Já rád.
Jemu neděkuj, nebyl na obřadu. Přišel se najíst.
- Závidíš? - Jo.
A chtěl jsem ti říct, že když se dům prodal,
můžeš ty peníze dát do fondu
- pro Elliotovu dceru a vnoučata. - Díky. To by si přál.
Prodalas dům? Kde budeš bydlet?
Pár dní přespí u mě, než něco vymyslí.
Ještě jednou díky, kámo.
- Jo. - Jo.
- Ty jo. Pár dní? - Pár dní u tebe přespí?
- To bylo dost chladný. - Jsem v šoku.
- Bylo to pěkně znepokojivý. - Děsivý.
Takhle nám to funguje.
Nezapomeňte, že jsem s někým žil 30...
Co děláš? ...třicet let. Co to má být?
To je obří pipina, protože tak se teď chováš.
Plesk, plesk, Paule.
To je taky děsivý.
- To jo. Koukej. - Na mě to nedělej.
- Já to nechci. Jsme na pohřbu. - Hele.
TERAPIE PRAVDOU
POŘÁD SE NEOZÝVÁŠ. NAPIŠ MI
Až Alici bude 18, budeš dospělák, co má dospěláka.
Co tě na tom překvapuje?
Tvůj táta má taky dospěláka.
Ty bláho.
Řešíte moje narozky? Co mi koupíte?
Já ti upeču dort. Chceš čokoládovej, nebo vanilkovej?
Překvap mě, ale vanilkovej.
Vím, co chci od tebe. Tati, je to jen auto.
„Jen auto.“ Miluju, jak fungujou bělošský rodiny.
Promiň. Za pojištění bych se nedoplatil.
Dobře. Musela jsem to zkusit.
- Zvážíš to ještě? - Ne.
- A kdybych platila benzín? - Jak?
- Je to nehorázný. - Hrůza.
- Kup Alici auto. - Vím, kolik vyděláváš, hamoune.
- Jsi bonzák, Seane! - Mně to neva.
Tak, ženský praštěný, uklidněte se.
Já jí to auto koupím. Chci, aby to bylo překvapení.
- To je hezký. Už tě mám zase ráda. - Já zatím nevím.
Její minulý narozky jsem podělal.
Jo, opilej jsi u mě klepal na dveře, jestli si můžeš půjčit dort.
- Já si pamatuju, co jsem dělal. - Jo?
Všechno ne. Naštěstí pro mě mám sám před sebou tajemství.
Odjakživa touží po žlutým Mini Cooperu,
co měla její máma na vejšce, takže hledám ten.
Jsem zase na tvojí straně. Kdy bude oslava?
Ona má svoje plány, Liz.
Nechce slavit s tátou a jeho kamarády.
- Koho zajímá, co chce? Dluží nám to. - To...
- Je to pro nás. - My oslavu dostanem.
- Dostanem. - Fajn.
- To teda jo. - Jo. To teda jo.
To teda jo.
Dobře.
- Musíme to naplánovat. - Jo.
- Derek. Prochází Derek. - Derek!
- Čau, Jorge. - Čau. Co si dáš?
Pardon, ale jsem Derek.
- To, co obvykle. - Fajn.
Jenom nevím, jestli jeden, nebo dva.
Dej si dva. Jsi můj velkej, hladovej chlap.
- Fakt? - Jo.
- Je rozhodnuto. - Sedni si, já ti to přinesu.
Dobře.
Děkuju.
Hej, co to mělo znamenat?
Názor slyšet nechci.
Haló. Nechápu, proč nás předběhnul.
Promiňte, obří náhrdelníku.
Nikdo se vás neptal.
Ale díky moc, že na frontu dohlížíte.
Jde vám to skvěle.
Vážně. Na jedničku s hvězdičkou.
Ty jo.
Máte to na účet podniku.
Tak, mladá dámo, k věci.
Tvoje narozeniny jsou důležitý
- za mě i Liz... - Pro mě i Liz.
Dneska jsme se hádat nechtěly.
- Mluv správně. - Jo.
Tvoje narozeniny jsou důležitý pro mě i Liz.
Díky.
Chceme začít tím, že tě máme moc rády.
- Máme agresivní nabídku. - Ano.
Večeře u stolu, potom dort a dárky, koktejlové šaty, 19:00 až 22:30.
Já navrhuju spíš snězení dortu vestoje v kuchyni, v teplácích,
bez rozbalování dárků, 16:30 až 16:35.
To je kravina.
- Klid. - Kravina.
Já vím. Ona to na nás zkouší. S tím jsme počítaly.
Dám ti protinabídku.
Hodina u dortu, ležérní oblečení a rozbalíš jen dárky ode mě a Liz.
- A ta příprava. - Chceme být 20 minut u tvýho chystání.
Dáme ti šaty a vyslechneš si rady, jak být ženou.
A ty se pak zeptáš, jestli s tebou a tvými kámoši někam půjdeme,
ale musí to vypadat upřímně. A až zdvořile odmítneme, buď zklamaná.
Dobře.
Krátká příprava, 45minutová párty a jsme domluvený.
- Co myslíš? - To se mi nelíbí.
Mně taky ne, ale tak to je.
- Vezmeme to. - Dobře.
- Tak my to bereme. - Jo?
- Ale nerady. - Jo.
Fajn, platí.
- Tak šup. - Platí.
Na mejdan pro starý ale pozvu Paula.
- Co? - Jo, ale... co? Ten mi zkazí náladu.
Nechte toho, bude nadšenej.
Do hajzlu.
BUDU SLAVIT NAROZENINY A CHCI, ABYS PŘIŠEL
„Už se těším.“
- Díky, žes přišel. Neumím smlouvat. - Jo.
Já jsem v tom dobrej.
Dobrý den. Jimmy?
- Jimmy. Jo. - Sofi.
- Zdravím, těší mě. - Zdravím. Mě taky. Klidně se podívejte.
Dobře.
Kolik to má? Šest? Osm?
Pár véček? Já o autech nic nevím.
- Jo. - Tak. Teď se blýsknu já.
V roce 2004 jich vyrobili moc. Tenhle není zrovna bez chybičky.
- Kolik za něj chcete? - Chtěla bych 5 000.
Prodáno.
Čekala jsem, že se budeme chvíli dohadovat.
Já taky.
Zajdu pro papíry.
Jasně. Vidíš.
Co se to stalo?
Bez snubáku, skromnej dům, dětský kolo...
Fakt chceš, abych obral
milou, svobodnou a mimochodem moc hezkou matku?
Jenom pro pár stovek, Jimmy? Tolik utrácíš za lubrikanty.
Takže dobrej vyjednávač jsi...
- V morálním smyslu. Jo. - Jo.
Déčko odchází!
Vím, že jsme se minulý týden bavily o mé úzkosti,
ale možná jsem neříkala, jak se u toho potím.
A dneska jdu na pohovor a nemám se do čeho převlíct.
Jestli tu práci chcete, zapracujeme na prvním dojmu.
- Jo. - Sezení s otevřenýma dveřma?
- Vy jste fakt utahaná. - Bože.
Nečichejte k tomu. A proč sem chodíte s malým?
Jsi rozkošnej, ale tady nám ztěžuješ práci. No opravdu.
Obvykle za hlídání platím tetě, ale opila se a spadla z cyklotrenažéru.
Teď má v boku zánět, tak jí to nemůžu mít za zlý.
To teda můžete. Jak půjdete na ten pohovor?
Kéž bych znala někoho, kdo mezi 12:00 a 13:00 nemá pacienta.
Nikdy, ani za milion. Ne.
Proč bělošky adoptujou černoušky? Tenhle je v pohodě.
Já chci taky.
- Ahoj, chlapečku. - Jo.
- Ty to s ním tak umíš. - Ahoj.
Myslíš, že se to taky takhle naučím?
Ne.
Ahoj. To je tvůj syn.
Nevěřím. Jestli je Jimmyho, řekni mu, že to neva.
Co to je? Mimino?
- Ne asi. - Co tu děláte?
Já vezmu Gaby na oběd.
Mě jsi sem sám pozval. Seš senilní?
Vážně se budeš zlobit, když jsem takhle roztomilý?
Vypadni z mý práce, ty plešatej prde.
- Je hroznej. - Ježíši.
Vy. Na slovíčko.
- Co spolu budou řešit? - To nevím.
Gaby mám moc rád.
Jaké máte úmysly?
Jsme ve starým filmu nebo co?
Vážně.
Jste dobrej chlap, nebo zlej chlap?
Myslím si, že dobrej.
Mám rád svoji rodinu, platím daně...
Recykluju odpad, i baterky, kterých se zbavuje fakt debilně.
Rozumíte?
Vy jste zamrzl? Co se děje?
Dobře, bez legrace. Gaby je podle mě úžasná
a mám pocit, že jsem hrozně dlouho čekal právě na ni.
- Takovou odpověď jsem chtěl. - Aha.
Můžete jít zpátky dovnitř.
Fajn. Rád jsem vás poznal a nechal se od vás zastrašovat.
Gaby, oběd?
Promiň, já nemůžu. Musím hlídat dítě pacientky.
To je celá Gaby.
Paule, byl jsi dost hrubej. Měl by ses tomu miminku omluvit.
Moje chyba.
Tak. Konečně jsem našla ten druhý klíč, ale tenhle mi nejde sundat.
Možná je od domu, tak vám budu věřit,
že mě nepřijdete svlíknout z kůže a neuděláte si z ní kabát.
To neudělám.
Ale za dceru neručím. Je to dárek k narozeninám
a ona je krvežíznivá, takže...
Starý žlutý Mini Cooper.
S ženou ji asi nenávidíte.
Teď řeknu něco, po čem se zastydíte
a začnete se chovat divně, tak se tomu zkuste ubránit.
Moje žena je mrtvá.
No jistě.
Super. Teda super to není.
- Můj exmanžel je mrtvej. - Fakt?
Pro mě. To se nepovedlo.
Ten vtip říkám často, ale vtipněji.
Jakože: „Je mrtvej. Pro mě.“
- Ne, to bylo stejný. - Stejný. Jo.
Škoda, že vám to nevyšlo, ale aspoň můžete říkat ten vtip.
- Vyrazte na turné. - Většinou to funguje.
- Jo? Jo. - Teď ne, ale jo.
Super.
Co se stalo?
Znáte takový to:
„Mám kliku, že si moje nej kámoška rozumí s mým mužem.“
Jo. Tak teď k ní každý druhý víkend vozím dítě.
Pomáhala jsem té svini s tapetama. Nemá tam jedinou bublinu.
Hrozný.
Co bylo nejtrapnější, u čeho jste zjistil, že to bez ženy neumíte?
Pardon, nejsem zvyklej, aby se lidi ptali. Většinou se tomu tématu vyhnou.
- Já ne, já naopak přidám, takže... - To vidím.
Nevěděl jsem, jak splácet hypotéku.
- Jo. - To je drsný.
Jo. Myslel jsem, že když počkám,
budou v pohodě a najdou si mě, což se stalo.
V pohodě nebyli.
Jak se vaše žena jmenovala?
- Tia. - To je moc hezký jméno.
Moc hezký jméno.
Bude to znít šíleně, ale neřekl byste,
že to, že umřela, je lepší než to, co se stalo mně?
- No... - Ne.
- Ne? - Ne.
- Tak jo, něco řeknu. - Dobře.
Myslím, že můžeme být smutní oba, bez soutěžení.
- Poslouchejte. - Dobře.
- Jo. - Jo?
Všechny moje pěkný vzpomínky na manžela jsou pošpiněný. Chápete? Jsou fuč.
Vy máte na manželku určitě milion krásných vzpomínek
a vám zůstanou navždy.
- Jo. To mám. - Jo.
- Vyhrála jsem. Jsem vítěz. - Sakra.
- Vyhrála jste. - Jo.
Jo, mám v sobě tolik hněvu.
Mám pocit, že jsem se zasekla.
Vy se z toho nakonec oklepete rychleji.
Nezdá se, že by toho hněvu bylo tolik.
- Ne? - Ne.
Zdá se, že ho je tak akorát.
Já mívám pocit, že se z toho oklepat nedá.
To neříkejte.
- Už půjdu. - Fajn.
Na terapii.
Díkybohu. Jo. Děláte dobrou věc, jen tak dál.
- Já jsem terapeut. „Díkybohu?“ - Jo.
Teda: „Díkybohu, že tu práci děláte zrovna vy.“
Poslyšte...
Moc ráda jsem vás poznala.
Já vás taky.
Proto jsi mě sem zavolal? Kdo ti na pohřbu o bitcoinech vůbec řekl?
Nechte toho. Jak jako „to je celá Gaby“?
- Na, hlídej. - Co když bude mít hlad?
Máš bradavky, tak jednu vytáhni.
Ty řekni, cos myslel.
- Chceš se hádat, Paule? Do toho. - Fajn, tak pojď.
- Super. - Dobře.
To je celá Gaby, když se nechá zmanipulovat,
aby vyřešila cizí problém.
Když někomu hodinu vypomáhám, tak jsem vadná?
Kup si maso, Paule. Meleš jenom sračky.
Využiješ každou záminku,
abys upřednostnila cizí potřeby před těma svýma.
Využilas to dítě, abys nemusela na oběd
s jedním z nejpohlednějších chlapů, co znám.
A to ti říká velmi pohledný chlap.
Přesně to děláš i se svojí mámou.
- Oba víme, že se svou mámou žít nechceš. - Hele.
Snažím se ho uspat. Můžete se ztišit? Někoho jsem napomenul. Milník!
Nemůžeš být šťastná, dokud tenhle vzorec chování nezměníš.
Chceš se bavit o změně chování? Co ta tvá „pevnost osamění“?
Co to „můžeš u mě přespat“?
Co to „miluju tě a chci s tebou být pořád, ale nesmíš u mě mít všechny svý krámy“?
To poslední bylo zbytečně dlouhý.
Jo, v průběhu mi to došlo.
Já se aspoň snažím změnit.
Mám novýho kamaráda a před měsícem jsme byli v cukrárně.
A zrovna nedávno jsem pár lidí pohostil v kuchyňce.
Před 30 sekundama. Vyhodil jsi je.
Říkáš „to je celá Gaby“? Tak tohle je celej Paul.
Jsi tak zatvrzelej, že se bojíš pochlapit.
- Bojím se pochlapit? - Jo, pochlap se, Paule.
Proč brečí?
Prokrista.
On je tak krásnej.
- Ale ne. - Kouká na mě.
Jen se na tebe podíval?
- Podíval... - Dobře. Vezmu si ho, tohle je moc.
- Promiň. - Jo.
VŠE NEJLEPŠÍ, ALICE
Co vy na to?
- Neuvěřitelný. - Nádhera.
- Můžeme to urychlit? - Ježíši, je to oslava, Paule.
Proč jsi furt tak nevrlej?
- Kdo ti ublížil? - Můj otec.
No jo. O tom vlastně vím.
Co ta obří mašle na auto?
- Dals mi jeden úkol. Urazils mě. - Zapomněls.
- Skoro hned. - Ahoj. Jaká byla příprava?
Prozradila se tajemství, prolily slzy a ukázaly se piercingy.
A padaly brady.
Jo a později mě kamarádi někam zvou.
- Nechcete jít taky? - Ano.
Ne. Já nemůžu. Ale děkuju za optání.
- Posaď se. - Tumáš.
Je tam účtenka, kdyby se ti to nelíbilo.
Nebude. Neznám tě a nevím, co máš ráda.
- To je milý. - Určitě se ti to líbit bude.
Jednou mi dal tak parádní boty Nike, že se je bojím nosit.
Hej, zpomalte. Jakmile otevře dárek nebo zapálí svíčku,
- začne se počítat čas. - Ne.
- Paule, nedělej to. - On je zapálí.
- Díky, Paule. - Pro tebe to nedělám.
To nevadí. Jsem nad věcí. Jsem totálně klidnej.
- Takže začnu. - Jo. Šup.
Chci říct pár slov o své úžasné dceři Alici.
„A“ jako „anděl“.
„L“ jako „láskyplný táta“.
Obráceně.
- To je obráceně? Vidíte to naopak? - Jo.
- Tak? - Jo.
- Pokračuj.
Nech to být.
- Odtud. - Takhle.
„I“ jako „ideálně bych měl přestat, nelíbí se jí to“.
Vůbec.
- „C“ jako „co na tom“. - Zase naopak.
Líbí se mi, jak se stydí.
A „E“ jako „éé, přemáhají mě emoce...“
- Kruci. Šlo říct rovnou „emoce“. - Jo.
Přemáhají mě emoce, protože do další fáze své cesty vjedeš...
Vjedu? Proboha.
- Pojďte. - Dobrý. Moc dobrý.
Bože můj. Je úplně stejnej jako ten mámin.
Tak úplně ne. Tady jsme tě nezplodili.
- Jsi nejlepší. - Mám tě moc rád.
- Čúza má narozky! - Ahoj, Summer.
- Ahoj. - Mělas pravdu. Koupil ti auto.
Tvářila jsem se překvapeně.
- Děkuju. - Sakra. Sedni si dozadu.
- Jo. - Jo.
- Hej. - Ahoj.
Připoutejte se.
- Tak ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
Už se nevrátí, že?
- Možná nikdy. - Proč jsi jí dal klíčky?
- Zbývalo 30 minut. - Ne. Je to sobecká dospělá ženská.
- Učily jsme ji to. - Jo.
Ale párty se teprve rozjíždí. Máme jídlo, hudbu, můžeme pařit sami.
- Ne. Uf. Mějte se. - Jo.
Jde se pařit.
- Dáme panáky! - Jdeme!
No nic. Zajdu si domů pro svoje oblíbený pivo.
Zlato, mám ti pro něj zajít?
- Já ráda. - Ne, to je dobrý.
Liz, já už to absolutně nesnesu.
- Co? - Tebe s Derekem.
Rozčiluje mě to. Jako když heteráci hrajou kickball.
Vyliž mi a trp, protože jsem holka.
Díkybohu, někde tam pořád jsi.
Chováš se prostě úplně jinak.
Já vím. Utápím se ve studu.
Nemůžu přijít na to, jak se z toho dostat.
Ukážu ti fotku, na které někdo označil food truck.
„Krevetová mrcha je zpátky!“ Ta krevetová mrcha jsem já?
To je hezký.
Všichni píšou, jak jsi protivná.
No jo, protože jsem úžasná. Ale jak to souvisí s Derekem?
Ta mrcha chybí i jemu.
- Ke každýmu komentáři dal srdíčko. - Fakt?
Ne, ale kdyby byl na sítích, udělal by to.
Byl jsem 20 let hetero, tak poslouchej.
Jestli nenajdeš způsob, jak být sama sebou,
už si nikdy neužiješ sex.
- To jako fakt? - Ona to chápe.
Jo, chápu.
„Vyliž mi a trp, protože jsem holka?“
- Sranda. - Třeba by se mi to líbilo.
Auto necháme u mě a na narozky pod mostem dojdeme pěšky.
- Super. - Mám pití, hudbu a trávu pro abstinenty.
Hustý.
- Někdo ti píše. - Přečti to.
Louis.
„Promiň, píšu pozdě. Vše nejlepší. Rád jsem tě poznal,
ale asi bude pro oba nejlepší, když se přestaneme bavit.“
Uděláme si zastávku.
Je to bezva příležitost ti ukázat, jak jsem chytrej.
Je to únikovka. Budeš nadšenej.
To asi ne.
- Nechápu. Někde tě zamknou? - Jo.
- A nemůžeš ven? - Jo.
- A řešíš matematický úlohy? - Jo.
- A tebe to baví? - Ne, je to děs.
Ale třeba se dostaneme ven a dají nám stejný trička.
Hej, to jsem nevěděl.
- Tak to určitě půjdu. - Bude to bezva.
Ahoj.
- Ahoj. - Můžeme si promluvit?
Rád bych, ale nemůžu, musím pracovat.
Ne. Nikdo tu není, můžu zavřít.
- Díky, žes mě pochopil. - Není zač.
Máš novýho kámoše.
Je nejlepší?
Asi jo, protože je jedinej.
Je fajn začínat s čistým štítem.
To úplně chápu.
Přeju ti to.
Děkuju.
Měla jsem starost, když jsi neodepisoval, ale vypadáš v pohodě.
Jo. Mám se skvěle.
Sice to není samá žvýkačka a donuty, ale...
To se tady neříká.
A co se v Americe říká? Zbraně a munice?
Rozhodně už jsem na tom líp.
Sem jsem každé ráno doprovázel Saru, než odjela do práce.
Tady jsme sedávali a hádali jsme, čím se všichni ti lidi živí.
Když se pak stalo tamto,
sedával jsem na téhle lavičce dlouhé hodiny,
a kdykoliv se blížil vlak,
musel jsem se přemáhat, abych nevstal a...
No nic.
Proč už se se mnou nechceš bavit? Je to divný.
Bude to tak lepší.
Nevěřím ti.
Co ti táta řekl?
- Čau. - Čau.
- Tak. Prosím, dámo. - Děkuji, pane.
- Ty nedostaneš. - Já nemůžu.
K mámě pojedu hodinu a měla bych vyrazit.
Fakt nemám jet s tebou?
- Ne. - S mámama to umím.
Zaflirtoval bych si. Mohl bych jí naplácat.
Chceš naplácat mé mámě?
Jsi normální? To probereme pak.
Ale mám prosbu.
Potěš nějak tadyhle Jimba. Chce si připadat drsně.
- Jasně. Dobře. - Tak ahoj, zavolám ti.
- Ahoj. - Už jdeš?
- Jo, měj se. - Čau.
Být u tebe doma je fakt těžký.
Představuju si, jak jste se tady milovali.
Děkuju.
Co to má znamenat?
- Dereku, není to váš pes? - Jo. To je Macovo nový pivo.
Výborný. Neříkej to Liz, zmagořila by ještě víc.
Jsem ženatej 27 let a najednou moji ženu nahradila nějaká divná napodobenina.
Mám z ní pocit, že přijde zemětřesení.
Včera večer mi řekla, že mě vždycky vidí a vždycky slyší.
- To je děsivý. - Nechci, aby mě viděla a slyšela. Že jo?
Vztahy jsou komplikovaný.
Chápu.
Gaby je skvělá, ale snažit se v ní vyznat je...
Je prostě dost odtažitá.
- Komplikovaný. - Jo.
- Dneska jsem potkal jednu ženskou. - Ženskou.
Fakt jsme si sedli. A víte, co jsem udělal?
- Co? - Nic.
Vůbec nic.
Nevím, jestli někdy budu připravenej na vážnej vztah.
To neříkej, Jime.
Jsi jenom Jimmy?
- Abych si připadal klukovsky. - Jasně.
Ledacos se může změnit, Jamesi.
Jako terapeut tomu věřím.
Ale zároveň znám lidi, co nějak žijí už tak dlouho,
že ty svoje překážky překonat nemůžou.
Čau, kámo. Promiň, že jsem sem vtrhla. Jenom tu přespím.
Ahoj. Pojď sem.
Víš, jak mám někdy to správný rozhodnutí přímo před nosem,
ale protože jsem hňup, trvá mi dlouho, než to udělám?
To je tvoje roztomilá vlastnost.
Než jsem tě poznal,
myslel jsem si, že žiju, jak nejlíp dokážu.
Dařilo se mi v práci, obnovil jsem vztahy s rodinou,
měl jsem něco málo se sousedkou z ulice...
Se kterou? Kde přesně bydlela?
Odstěhovala se.
Prostě mě nenapadlo, že se objeví možnost žít ještě líp.
Nastěhuj se ke mně.
To už jsem jaksi udělala.
Už tady mám půlku oblečení.
Vystavuju si tady fotky a prostě jsem...
jen čekala na tebe.
Co je to sakra za lidi?
Moje sestra s dětmi.
Kdo sis jako myslel, že to je?
- Já myslel, že patří k tomu rámečku. - Paule.
Dobrý?
Jo, dobrý.
Tak jo. Přijdu.
Nevím, jestli si vzít oblíbený křeslo tvýho dědy, nebo ho schovat.
To proprděný křeslo?
Spal ho. Proč ho ještě máš?
- Prděl do něj furt. - To si neber. Je hrozný.
Ale no tak.
- Počkej, to musím vzít. - Dobře.
Co je, šéfe?
Mám novou spolubydlící.
Co? To není možný.
Chtěl jsem ti poděkovat, žes mi dodala odvahu.
Končím, přišla Julie.
Šetři se.
Nezapomeň se protáhnout. Na dovádění jsi starej.
Dobrou noc.
Nevidělas izolepu? Teď jsem ji měla v ruce.
Copak, zlato?
- Mami, mám tě moc ráda, ale... - Já tebe taky.
...radši se ke mně nestěhuj.
Tady budeš mnohem šťastnější, blíž u kamarádů a toho, na co jsi zvyklá.
A já ti to zařídím.
Seženu ti pečovatelku a budu sem častěji jezdit.
S tím jsem měla začít už dávno.
A vím, že jsem to celý podělala, protože jsem ti to neřekla dřív,
ale vážně si myslím, že je to takhle správný.
Pro nás obě.
Snad to chápeš.
Mami?
Asi bys měla prostě odejít.
- Už ses rozhodla. - Mami.
Řeklas, cos chtěla. Tak běž.
Mrzí mě to.
Mě taky.
Připravil jsi pěkný narozky.
I když tu byla jen na začátek.
Díky, Dereku.
- Mám dobrej pocit. - To bys měl.
Jsi dobrej taťka.
Toho si vážím, ale taťka mi neříkej.
- Hej, Seane! Ten dort je vynikající! - Díky, Déčko.
To je ze směsi, nebo vlastní?
Ty tady venku o půl dvanáctý vyřváváš něco o dortu?
Zbláznil ses?
Dojez to tady. Jestli budu mít drobky v posteli, zabiju tě.
Jsi v pohodě?
Jen jsem šťastnej.
TO JSEM JÁ SOFI. JAK SE DCEŘI LÍBILO AUTO?
Tys mu řekl, ať se se mnou nebaví?
I když víš, že mi to pomáhalo? Ty seš úplně nemožnej.
Díky za další zkažený narozky.
Beruško.
Al... Kurva!
Překlad titulků: Kristina Himmerová