Браяне, подай, будь ласка, скотч.
Вибач, що заважаю стояти з лихою мармизою.
Я вам принесу водички.
- Дякую, мамо. - Моя мила дівчинка
забирає мене жити до себе.
Я великодушна королева.
- Уся в маму! - Це точно.
Як ти могла заманити мене сюди?
Брай, ти такий гарний. Аж світишся.
Звісно, я свічуся.
Я намазався захисним кремом, бо ти сказала, що йдемо на пляж.
Ми в Лонґ-Біч, це рахується як пляж.
Ти розумієш, що забирати маму до себе — це важко?
- Потрібна підтримка. - Знаю.
Знаю, ти в стресі, але ж є плюс:
ти нарешті навчишся тихо займатися сексом.
Не знаю, як це розцінювати.
- Ну от. - Місіс Еванс,
- ви щира вірянка, так? - Так.
Якщо скажу, що я гомосексуал, можна буде вже йти?
- Хвалю за спробу, курва. - Язичок.
Ґабіта! Я в шоці.
Миленький, ти відповідаєш за мій одяг.
Добре.
Стереотипно.
Паскудство.
Чого трусиш ногою?
Чи ти мене передражнюєш?
Я набираюся духу щось сказати.
Звучить пікантно.
Дай знати, коли станеш готова перестати бути боягузкою.
Добре.
Якось ти сказав, що треба або втопитись у горі,
або вийти по той бік.
Так.
Я ще не повністю вийшла, але вже бачу світло.
Терапія більше не потрібна.
Я знаю, що ти скажеш.
«Терапія потрібна всім і завжди».
Бо так, ти говориш як Бетмен.
Я роблю так навмисне. Це зветься значущістю.
Просто я думаю, що мені пора починати розбиратися в усьому самій,
хоча б недовго.
Ти розсердився?
Ні.
Насправді я надзвичайно пишаюся.
Якщо я коли-небудь тобі знадоблюся, то я завжди поряд.
Я знаю.
А ще, Пол...
Нема за що.
Що, думала, втечеш, не заплативши за останній сеанс?
Я тебе прошу.
Хороше.
Чорт.
Хто вмер?
У товаристві людей мого віку краще так не жартуй.
Я ніколи не забуду багато чого, повʼязаного з моїм чоловіком.
І коли Елліот вас любив,
ви ніколи навіть на секунду в цьому не сумнівалися.
І ось таким я його запамʼятаю.
Дякую вам усім, що прийшли.
Зате вам тепер можна не никатися.
Я хотів розрядити атмосферу.
Коли наважуєшся на таке на похороні, то говори щось смішне.
Я думав, мій жарт дуже кумедний, Пол.
Дякую, що пішов зі мною.
Ну що ти.
Я ж не міг пропустити похорон чоловіка дівчини твого боса.
Ти бачиш, як Джулі гарно в чорному?
- Хочу цю білу леді. Сильно. - Я б на це подивився.
- Гей. - Господи боже.
Зате їм тепер можна не никатися, правда?
Бачиш, Пол?
Пол. Смішно.
- Що смішно? - Не знаю.
Гаразд.
Надіюся, це не дико, ну, нам з тобою спілкуватися,
бо я останній, з ким вона була.
Ні, мене це не турбує.
Та хай і турбує.
Не турбує, але дякую.
- Круто. - Круто.
- Круто, круто. - К-круто.
Справді?
Щось мені сумно.
Я розумію.
- Дякую, що прийшла. І тобі, Браяне. - Та ну.
Не дякуй йому. Він не був на службі. Прийшов пожерти.
- Заздриш? - Так.
А ще така інформація: оскільки будинок уже продано,
ти можеш вкласти ці кошти у фонд
- для дочки й онуків Елліота. - Дякую.
Саме таким було б його бажання.
Ти продала будинок? А де житимеш?
Кілька днів поживе у мене, доки щось не підшукає.
Ще раз дякую, друже.
- Так. - Так.
- Ого. - Вона поживе у тебе
- кілька днів? - Кілька днів?
- Як холодно, Пол. - Я приголомшений до глибини душі.
- Мене це дуже занепокоїло. - Зловісно.
Ми з нею зараз розвиваємо цю тему.
Не забувайте, що я не жив з іншою людиною 30...
Що ти робиш? ...тридцять років. Що це таке?
Велике очко боягуза, бо це зараз ти.
Жмак, жмак, жмак, Пол.
Це теж зловісно.
- Ще б пак. Заціни. - Не показуй мені.
Я не хочу. Не хочу...
Ми на похороні.
ПРАВДИВА ТЕРАПІЯ
ЛУЇС – ВІД ТЕБЕ ТАК НІЧОГО Й НЕ ЧУТИ. ВІДПИШИ, БРО
Коли Еліс виповниться 18, ти будеш дорослим, у якого є дорослий.
І чому це тебе приголомшило?
У твого тата є дорослий.
Охрініти.
Ви про мій день народження? Що подаруєте?
Я спечу тобі торт.
Шоколадний чи ванільний?
Зроби мені сюрприз. Але ванільний.
Я знаю, що ти подаруєш.
Тату, це ж лише машина.
«Лише машина». Класно живеться в білих сімʼях.
Вибач, доню. Страхові виплати злетять до неба.
Ясно.
Варто було спробувати.
- А ще раз подумаєш? - Ні.
А якщо бензин на мені?
За які гроші?
- Це неподобство. - Жахливе.
Скнаро, купи Еліс машину.
Я знаю твої заробітки, жлоб.
Шон, ти стукач!
Подумаєш.
Так, фемботи, спокійно.
Я подарую Еліс машину.
Я сказав «ні», щоб зробити сюрприз.
Як мило. Ти знову мені подобаєшся.
А я ще не вирішила.
Минулий ДН у неї був відстійний. Через мене.
Коли ти постукав у мої двері, пʼяний,
і спитав, чи можна позичити іменинний торт?
- Я памʼятаю, Ліз. - Серйозно?
Ну, не все.
Корисно мати секрети від самого себе.
Вона завжди марила жовтим «мінікупером»,
який у мами був у коледжі, тому я придивляюся такий.
Я знов у твоїй команді.
Але коли свято?
Ліз, у неї свої плани.
Вона не хоче святкувати 18-річчя з татом і його друзями.
- Яка різниця, що вона хоче? Вона мусить. - Це дурня...
- Це не для неї. Це для нас. - У нас буде свято.
- Буде свято. - Добре.
- Сто процентів буде. - Сто процентів.
Сто процентів.
Добре.
- Ми організуємо. - Давай.
- Дерек. Дерек, пропустіть. - Дерек!
- Хорхе. - Привіт. Що ти будеш?
Вибачте. Я Дерек.
- Мені як завжди. - Добре.
Не можу вирішити, зʼїсти один чи два.
Милий, візьми два. Мій голодний велетню.
- Серйозно? - Так.
Ти чув леді.
Відпочивай, я тобі принесу.
Добре.
Дякую.
Чуєш, а що це за театр?
Я коментарів не просила.
Алло. Не знаю, чому він поліз без черги.
Перепрошую, товсте намисто.
Вас ніхто не питав.
Але дуже дякую за підтримання порядку в черзі.
Ви так чудово справляєтеся.
Справді. На пʼять з плюсом.
Ого.
Ваше замовлення – від закладу.
Так, юна леді. Одразу до справи.
Твій день народження має велике значення
- для Ліз і мене... - ...Ліз і для мене.
Ми збиралися бути заодно.
Говори правильно.
Твій день народження має велике значення для Ліз і для мене.
Дякую.
Почнемо з того, що скажемо – ми любимо тебе.
- Зараз буде агресивна пропозиція. - Точно.
Повноцінна вечеря за столом, торт і подарунки опісля, коктейльне вбрання,
з 19:00 до 22:30.
Контрпропозиція – стоячи на кухні, їмо торт,
у спортивках,
ніяких подарунків не відкривати,
з 16:30 до 16:35.
Це маячня.
- Спокійно. - Дика маячня.
Я знаю, що маячня. Вона з нами грається.
Ми цього чекали.
У мене теж контрпропозиція.
Одна година торта, смарт-кежуал, і ти відкриваєш лише подарунки від нас із Ліз.
Згадай попередню накачку.
А ще – 20 хвилин з тобою, поки ти готуєшся.
Ти міряєш одяг на наш вибір, а ми даємо поради, як бути жінкою.
А ще ти кличеш нас на гулянку з твоїми друзями,
але вдаєш щирий смуток
і розчарування, коли ми ввічливо відмовимося.
Добре.
Коротке накачування, 45 хвилин свята, і по руках.
- Що скажеш? - Не подобається.
Мені теж, але маємо що маємо.
- Домовляємося. - Добре.
- Приймаємо твою пропозицію... - Так?
- ...та не задоволені. Так. - Ні.
По руках.
- Давай. - По руках.
Якщо святкувати зі старими, то я запрошу Пола.
- Що? - Але... Що?
Він підпсує мені кайф.
Перестаньте, він зрадіє.
Чорт.
У МЕНЕ ДЕНЬ НАРОДЖЕННЯ ПРИХОДЬ НА СВЯТО
Жду не діждуся.
Дякую, що ти зі мною.
- Я не вмію торгуватися. - Так.
А я в цьому дуже вправний.
Джиммі?
- Джиммі. Так. - Софі.
- Вітаю, дуже приємно. - Привіт.
Мені теж. Не соромтеся, роздивляйтеся.
Добре.
Скільки тут? Шість? Вісім?
Кілька V? Я нічого не тямлю в машинах.
- Ясно. - А зараз на сцену виходжу я.
У 2004-му їх виготовили з надлишком.
Ця машинка не в ідеальному стані.
Скільки за неї хочете?
Я прошу 5 000.
Продано.
А я сподівалася, що ви якось більше поторгуєтеся.
Я теж сподівався.
Тоді принесу документи.
Несіть.
Друже, а що це було?
Немає обручки, скромний будинок, дитячий велик у дворі,
Ти хочеш, щоб я обдер як липку
приємну незаміжню і, до речі, дуже симпатичну мамочку,
заради двохсот баксів, Джиммі?
У тебе лосьйон дорожчий.
Коли казав, що класно торгуєшся, ти мав на увазі...
- Моральну підтримку. Так. - Так.
Ді-мен пішов!
Про мою тривожність ми говорили на тому тижні,
але не памʼятаю, чи казала, що дуже пітнію, коли зашкалює.
А в мене сьогодні співбесіда, і я не взяла змінного одягу.
Щоб отримати роботу, треба попрацювати над вашою появою.
- Так. - Терапія з відчиненими дверима?
- Ви таки змучена. - Боже.
Не нюхайте.
А чому й досі приходите з малюком?
Ми тебе любимо. Ти гарнюній,
але з тобою нам важче працювати. Так.
Я плачу своїй тітці, щоб посиділа з ним,
але вона не може, бо напилася і впала з велотренажера.
У неї набряк на весь бік, тому вона не винна.
Ще й як винна.
А на співбесіду ви тепер як підете?
От би знати таку людину,
в якої немає пацієнтів з 12:00 до 13:00.
Нізащо, ні за мільйон, ні за мільярд років. Ні.
Не знаю, чому білі жінки всиновлюють чорних діток. Цей гарний.
Дай і я покайфую.
- Привіт, маленький. - Так.
Ти так невимушено його тримаєш.
Думаєш, і в мене колись так вийде?
Ні.
Привіт. Це твій син.
Не вірю.
Але якщо від Джиммі, мене не турбує.
Що це? Немовля?
- Як бачиш. - Чого ви тут зібралися?
Я прийшов забрати Ґабі на обід.
А ти мене по телефону сюди викликав.
Подорослішай.
Ти будеш злюкою, коли я такий манюній і гарнюній?
Геть з мого офісу, мале лисе гадюченя.
- Він тиран. - Боже.
Ти, на хвилинку.
Як думаєш, про що розмова?
Не знаю.
Я дуже люблю Ґабі.
Які в тебе наміри?
Ми в старому кіно чи що?
Я серйозно.
Ти хороший хлопець чи мерзотник?
Думаю, що я хороший.
Я люблю своїх рідних.
Плачу податки.
Здаю сміття на переробку, навіть батарейки, хоч їх позбутися – морока.
Розумієте?
Ви застигли? Що з вами?
Добре, без жартів. Ґабі неймовірна,
і я думаю, що давно чекав зустрічі з нею.
- Отакої відповіді я сподівався. - Ясно.
Можеш вертатися до них.
Добре.
Приємно було познайомитися...
і побачити, який ви грізний.
Ґабі, обід?
Вибач, не можу.
Я маю няньчити дитину пацієнтки.
Класична Ґабі.
Пол. Ти нагрубіянив.
Проси в малюка вибачення.
Ну вибач.
Ось, я нарешті знайшла запасний ключ,
але не можу зняти цей другий з брелока.
Він може бути від будинку, тому я вірю,
що ви не повернетеся, не знімете з мене шкуру й не надінете як халат.
Не зніму.
Але за дочку не ручаюся. Це їй подарунок на день народження,
і вона жадає крові...
Старий жовтий «мінікупер».
Уявляю, як ви з дружиною її ненавидите.
Зараз я щось скажу, вам стане ніяково і...
ви зробите щось дивне, тому я прошу, постарайтеся не робити.
Моя дружина померла.
Ну звісно, померла.
Круто. Тобто не круто.
- Мій колишній теж помер. - Справді?
Для мене. Погано прозвучало.
Я часто так жартую, але виходить смішніше.
Так кажу: «Він помер для мене».
- Ні, це те саме. - Те саме. Так.
Співчуваю, що погано скінчилося,
та принаймні у вас є класний жарт.
- На стендап його можна. - Зазвичай вражає.
- Справді? - Не зараз, але часто.
Круто.
А що у вас сталося?
Та ситуація, коли кажеш:
«Я така щаслива, що чоловік поладнав з моєю найкращою подругою».
Так. Тепер я вожу дитину до неї на вихідні раз на два тижні.
Я помагала гадюці клеїти шпалери. Там немає ані пухирця.
Це тяжко.
А яка, на вашу думку, найбільша ганьба була,
коли ви не могли зробити щось без дружини?
Вибачте, я не звик до того, що люди розмовляють.
Здебільшого всі уникають цієї теми.
- Я не уникаю. Мені цікаво, тому... - Бачу.
Не знав, як сплачувати кредит на житло.
- Так. - Це серйозно.
Так. Я думав, якщо зачекати,
то люди самі любʼязно прийдуть. І зрештою прийшли.
Але не любʼязно.
А як звали вашу дружину?
- Тіа. - Дуже гарне імʼя.
Дуже гарне.
Це прозвучить як маячня, але ви не думаєте,
що смерть вашої дружини може бути краща, ніж те, що сталося зі мною?
- Ну... - Ні.
- Ні? - Ні. Слу...
- Добре. Я скажу так. - Це... Добре.
Ми з вами можемо тужити, не змагаючись на конкурсі горя.
- Вислухайте мене. - Добре.
- Так. - Так?
Усі добрі спогади про чоловіка заплямовані.
Вони зникли.
А у вас, напевно, мільйон прекрасних спогадів про дружину,
і ви їх збережете назавжди.
- Так. Це правда. - Так.
- Я виграла. Я переможець. - Чорт,
- ви виграли. - Так.
У мені так багато гніву, ясно?
Я... Таке враження, що я... що я застрягла.
Вам зрештою буде легше почати життя наново.
Не схоже, що у вас так багато гніву.
- Ні? - Ні.
Схоже, що кількість гніву доречна.
Іноді можливість жити далі здається недосяжною.
Не кажіть «недосяжною».
- Я вже піду... - Добре.
...бо в мене сеанс терапії.
Слава богу. Так. Працюйте над собою як слід.
Я терапевт.
- Але «слава богу»? - Так.
Тобто: «Слава богу, що ви виконуєте для людей цю роботу».
Слухайте...
Приємно було познайомитися.
Мені теж.
Ти тому мене сюди викликав?
Хто тобі на похороні розказав про біткоїн?
Не сваріться.
«Класична Ґабі». Що це означало?
- На, поняньчиш. - А якщо він зголодніє?
Що? У тебе є соски. Погодуєш.
Ти. Кажи, що мав на увазі.
Ти хочеш про це поговорити, Пол? Поговорімо.
Добре, поговорімо.
- Супер. - Добре.
Класична Ґабі дозволяє собою маніпулювати,
щоб розгрібати чужі проблеми.
Когось на годинку виручити означає, що я не в порядку?
Їж більше клітковини, бо це лайно не тримається купи.
Ти хапаєшся за кожне виправдання,
щоб ставити потреби інших людей понад свої власні.
Вхопилася за цього малюка, щоб не піти на обід
з таким привабливим чоловіком, яких я мало бачив.
Кажу це як дуже привабливий чоловік.
Саме так ти чиниш зі своєю мамою.
Ми з тобою добре знаємо, що ти не хочеш,
- щоб твоя мати жила з тобою. - Чувак.
Люди, я намагаюся його приспати. Можна тихіше?
Я когось зацитькав. Це вже прогрес.
Ти ніколи не будеш щаслива, якщо не зміниш цей патерн.
Хочеш поговорити про зміну патернів, га, пане «Фортеця самотності»?
Пане «Можеш переночувати у мене»?
Пане «Я дуже тебе люблю і хочу бути з тобою завжди,
але не тримай своїх речей у мене вдома»?
Останнє було надміру довге.
Я знаю. Відчула, поки говорила.
Я хоч намагаюся змінитися.
Цього року я завів друга, і в тому місяці ми ходили на випічку.
А зовсім недавно я прийняв маленьку групу людей на кухні офісу.
Це було 30 секунд тому, і ти всіх вигнав.
Кажеш, це класична Ґабі?
Ну, то це класичний Пол.
Ти такий закоренілий, що боїшся з кимось жити.
- Боюся з кимось жити? - Так. Живи з кимось, Пол.
Чому він плаче?
Господи боже.
Він такий прекрасний.
- Ні. - Подивився мені в очі.
Зустрілися поглядами, так?
- В очі... - Ясно.
Дай мені малюка, бо це вже занадто.
- Вибач. - Ну все.
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, ЕЛІС
Що скажете?
- Надзвичайний. - Нереальний.
- А можна швидше? - Очманіти. Це свято, Пол.
Чого ти весь час бурчиш?
- Хто скривдив? - Мій батько.
Так. Точно. Я знав.
Не забув бантяру на машину?
Ти дав одне доручення.
- Ображаєш. - Ти забудько.
Забув моментально.
Ну як там, вдало накачалися?
Секрети розказали, сльози пролили, пірсинги показали.
Щелепи відвисли.
Ледь не забула. Після цього друзі ведуть мене гуляти.
Ви, Ліз і Ґабі, з нами?
Так.
Ні. Я не можу. Але дуже дякую, що запросила.
Сідай.
Це тобі.
Там є чек, ану ж не сподобається.
А так і буде, я ж тебе не знаю і не знаю, що ти любиш.
Це так мило.
Хай що воно, ти будеш у захваті.
Він подарував мені такі кросівки Nike,
що я їх боюся носити.
Легше з подарунками.
Коли вона відкриє щось чи запалить свічку,
- почнеться відлік свята. - Не треба.
- Прошу, не треба. Пол. - А він запалить.
Дякую, Пол.
Я не для тебе це роблю.
Ну нічого. Я незворушний.
Я спокійний, мов удав.
- Тому я почну. - Давай уже.
Хочу сказати кілька слів про свою дивовижну донечку Еліс.
Е. «Ех, вона супер».
Л. «Люблю бути її татом».
Задом наперед.
Це задом наперед?
- Ви це так бачите? - Так.
- А так? - Так.
- Давай далі.
Не зациклюйся.
- З цього місця. - Ти зможеш.
І. «І пора закруглятися, бо я бачу, як їй некомфортно».
Дуже.
- С. «Спинитися не можу». - Знов задом наперед.
Люблю бачити, як вона ніяковіє.
І насамкінець. «Я такий радий...»
Чорт забирай.
- Це ж було на поверхні. - Точно.
Я такий радий, що починається новий етап твого шляху, коли ти поїдеш у...
Поїду? Боже мій. Господи.
- Давай. - Чудово. Супер.
Боже мій.
Точнісінько така, як у мами.
Не зовсім така.
У цій ми тебе не зачали.
Тату, ти чудовий.
Як же я тебе люблю.
- Моя коза-іменинниця. - Привіт, Саммер.
- Привіт. - Ти була права.
Купив тобі тачку.
Ну, я зіграла роль здивованої.
- Дякую. - Ого.
Тобі доведеться сидіти ззаду.
- Добре. - Так.
- Стій. - Привіт.
Усі пристебнулися. Паски.
- Бувайте. - Бувай. Бувай.
Бувай.
Вона не повернеться?
Може, взагалі ніколи.
Нащо ти дав їй ключі?
- У нас було ще 30 хвилин. - Ні.
Це доросла егоїстична жінка.
- Ми добре її виховали. - Ясно.
Знаєте що? Свято тільки почалося.
У нас є їжа, музика, можемо потусити.
- Ні. Гав. Бувайте. - Так.
Гуляємо.
- Шоти! - Командо, вперед!
Так, піду додому, візьму улюбленого пива.
Милий, хочеш, я піду принесу?
Я залюбки.
Ні, я сам.
Ліз, я більше не можу на це дивитися.
- На що? - Ти й Дерек.
Це тривожно.
Наче натурали грають у кікбол.
Поцілуй мене в дупу, Браяне.
І скривися, бо я дівчина.
Слава богу. Ти все ще там.
Це не ти.
Я знаю.
Я застрягла в почутті вини.
І просто не можу зрозуміти, як з цього стану вийти.
Хочу показати вам фото, на якому теґнули сьогодні фудтрак.
«Креветковідьма вернулася». Це я Креветковідьма?
Це так мило.
Усі коменти про те, яка ти злюща.
Отож, бо я неперевершена.
Але до чого тут ми з Дереком?
Йому теж бракує Креветковідьми.
- Кожен комент сердечком залайкав. - Справді?
Ні, але якби він був у соцмережах, то залайкав би.
Послухай людину, яка 20 років була натуралом.
Якщо ти не станеш собою справжньою,
то більше ніколи не зможеш насолоджуватися сексом.
- Серйозно? - Вона розуміє.
Це правда. Розумію.
«Поцілуй мене в дупу і скривися, бо я дівчина»?
Це було кумедно.
Може, й непогано.
Залишимо твою тачку в мене,
а потім підемо святкувати під міст.
- Ідеально. - У мене є випивка,
музика і трава для непитущих.
Це топ.
- Тобі пишуть. - Прочитай.
Від Луїса.
«Вибач, що пізно. З днем народження. Я дуже радий, що ми спілкувалися,
але нам обом буде на користь більше ніколи не розмовляти».
Ми зробимо зупинку.
Для мене це суперова нагода показати, який я розумник.
Квест-кімната. Ти будеш у захваті.
Дуже сумніваюся.
- Не доганяю. Тебе замикають у кімнаті? - Ага.
- І вийти не можна? - Так.
- І треба розвʼязувати задачі? - Так.
І тобі подобається?
Нє, ненавиджу це все.
Але, може, цього разу ми виберемося, і нам дадуть однакові футболки.
А про футболки ти нічого не казав.
- Тоді я точно піду. - Буде класно.
Привіт.
- Привіт, Еліс. - Поговоримо?
Хотів би, та не можу, бо робота.
Нема роботи. Народу нема. Я зачиню.
- Дякую, що все зрозумів. - Та нема за що.
У тебе зʼявився новий друг.
Він найкращий?
Мабуть, так, бо інших нема.
Але приємно почати з чистого аркуша.
Чудово розумію.
Я рада за тебе.
Дякую.
Я переживала, бо ти не відписував,
але з тобою наче все добре.
Так. Усе прекрасно.
Моє життя не рожева жуйка і пончики, але...
Тут ніхто так не говорить.
Не знаю, як кажуть американці.
Зброя й набої?
Ситуація однозначно покращується.
Колись ми з Сарою приходили сюди щоранку,
перед її роботою.
Сиділи тут і вгадували, чим пасажири заробляють на життя.
А після того, як усе сталося,
я просиджував на цій лавці годинами,
і щоразу, коли бачив, як їде поїзд,
доводилося збирати волю в кулак, щоб не встати й не...
Коротше.
Чому ти більше не хочеш спілкуватися?
Це дивно.
Я думаю, так буде краще.
Я тобі не вірю.
Що тобі сказав тато?
- Ось і я. - Ти.
- Налітай. Це вам, мила леді. - Дякую вам, сер.
- А тобі нема. - Але я не можу.
До мами їхати годину, а мені вже пора.
Точно не їхати з тобою?
- Ні. - Мами мене люблять.
Щоб ти знала, я з ними фліртую. Можу навіть по дупці поплескати.
Будеш плескати мою маму?
Ти збоченець? Потім про це поговоримо.
Але зроби послугу.
Кинь моєму Джимбо кісточку.
Він хоче почуватися грізним.
- Зрозумів. Зроблю. - Бувай. Подзвоню.
- Бувай. - Ти вже йдеш?
- Так, бувай. - Бувай.
Важко мені бути у тебе вдома.
Перед очима стоять сцени вашого палкого кохання.
Дякую, чувак.
Що за фігня?
Дереку, це твій пес?
Так, у Мака нове пиво.
Класне. Тільки Ліз не кажи. Вона ще більше сказиться.
Я одружений 27 років, і зненацька
мою дружину підмінили на якусь химерну копію.
У мене таке враження, що от-от станеться землетрус.
Учора ввечері вона сказала, що завжди бачить мене і завжди чує.
- Стрьомно. - Я не хочу, щоб мене бачили й чули. Так?
Стосунки – це складно.
Я тебе розумію.
Ґабі чудова, але намагатися її збагнути – це...
Скажімо так, вона часто відгороджується стінами.
- Складно. - Так.
- Я познайомився з жінкою. - З жінкою.
Між нами виник звʼязок. І знаєте, що я зробив?
- Що? - Нічого.
Ані кроку.
Не знаю, чи буду я коли-небудь готовий до чогось справжнього.
Джим, не кажи так.
Чи ти тільки «Джиммі»?
- Так я наче хлопчисько. - Ні, непогано.
Ти знаєш, усе може змінитися, Джеймс.
Як психотерапевт, я в це вірю.
А ще я бачив людей, які так довго вели певний спосіб життя,
що не можуть подолати свої перепони.
Здоров, приятелю. Вибач, що так вдираюся. Прийшла переночувати.
Привіт. Іди сідай.
Знаєш, інколи правильний вибір буквально переді мною,
але я придурок, тому дуже довго до цього йду.
Одна з твоїх найчарівніших рис.
До знайомства з тобою
я думав, що моє життя – найкраще з усіх можливих.
На роботі успіх, звʼязок з рідними налагодився,
шури-мури з сусідкою далі по вулиці.
Якою сусідкою? У якому будинку вона жила?
Вона переїхала.
Суть ось у чому – я не думав, що життя може бути ще кращим.
Переїжджай до мене.
Та я наче вже переїхала.
Половина мого одягу тут.
Я розставляю фотографії, і я просто...
Я чекала, коли ти підтягнешся.
Хто всі ці люди?
Моя сестра з дітьми.
А ти думав, хто це?
Думав, їх продавали з рамкою.
Ох, Пол.
Усе добре?
Так, усе добре.
Добре. Я ненадовго.
Не можу вирішити, забирати улюблене крісло твого діда
чи спустити в підвал.
Мамо, це пердяче крісло?
Спали його. Чому тримаєш?
Колись дід його розпорював.
Не бери. Здуріти можна.
Та ну.
- Чекай. Я візьму. - Добре.
Що чути, бос?
У мене нова сусідка по квартирі.
Що? Та не може бути.
Хотів тобі подякувати за те, що вселила в мене хоробрість.
Прощаюся. Джулі прийшла.
Не перевтомлюйся.
І розтягуйся як слід.
Ти застарий для вовтузіння, правда?
Добраніч.
Доню, ти не бачила скотч? Він же був десь тут.
Кицю, що таке?
- Мамо, я тебе дуже люблю, але... - Я тебе теж люблю.
...не треба до мене переїжджати.
Я думаю, ти будеш набагато щасливіша тут, близько до друзів і свого життя.
Я тобі все організую.
У тебе буде постійна доглядальниця, я приїжджатиму частіше,
хоча я давно мала приїжджати частіше.
Але... Я розумію, що все перепаскудила,
нічого не сказавши раніше,
але я справді думаю, що так буде правильно.
Для нас обох.
Я надіюся, що ти зрозумієш.
Мамо?
Ти вже йди собі.
- Ти все вирішила. - Мамо.
Сказала, що мала сказати. Іди вже.
Мені шкода.
Мені теж.
Класну днюху ти забацав Еліс.
Хоч сама Еліс майже одразу пішла.
Дякую, Дерек.
Мені добре на душі.
І не дарма.
Ти хороший татко.
Я тобі вдячний, але не зви мене татком.
- Шон! Торт – смакота! - Дякую, Ді.
Це з коржів чи з нуля?
Ти верещиш на балконі про торт о 23-сука-30?
Зовсім уже здурів?
Щоб тут доїв.
Якщо нанесеш крихт у ліжко, я тебе прибʼю.
Ти як?
Просто щасливий.
ЦЕ СОФІ. ДОЧЦІ СПОДОБАЛАСЯ МАШИНА?
Ти наказав йому не спілкуватися зі мною?
Хоч знав, що мені це помагає?
Я не розумію, як ти міг.
Ще один день народження на смітник.
Доню.
Ел... Б****!
Переклад субтитрів: Олена Любенко