KUPŘEDU
Gaby se do mě kvůli knize naváží.
Tohle je ta nejsrozumitelnější a nejvýstižnější kniha
o moderní kognitivně-behaviorální terapii.
To je dobrý. Kdo ji napsal?
Nikdo. Jen ať o tom víš.
Jak jsi na tom?
Sakra.
A je to tady. Jsem v pohodě. Mám se dobře.
Jsi dobrej terapeut.
Už víš, co ti řeknu.
Necvrkni si.
Řekl jsem dobrej. Ne skvělej.
Já vím. Ale myslel jsi spíš skvělej.
Možná.
Poslouchej, nikdy si neodpustíš, žes to jako táta podělal,
dokud před Alicí neobnažíš svoji duši.
Možná ti to dál bude vyčítat.
Ale ozdravný je právě ten akt odhalení.
Tak funguje zpověď.
Na tom, co pan farář odpoví, nezáleží.
Jde o to přiznat, cos provedl a proč to bylo špatný.
Nechci, aby si Alice myslela, že za moje utrpení může ona.
Takže to neudělám.
Dobře.
- Co to má znamenat? To je celý? - Prozatím.
Hele, měls mi přinést bonbóny a novej klobouk.
Máš to na stole, Paule.
Hej. Vím, že ti to připadá vtipný, ale mně se líbí.
Tak jo.
Kruci.
Hezky, zlato.
Soustřeď se. Tak jedem.
Dám do toho ránu.
- Jo, brouku. - Mám.
- Dobrý? - Díky za hru.
Je to teprv 3:0.
Jenže nejste dost dobří, aby mě to bavilo.
A přijeli kluci, tak máme šrumec.
Sháníte zapalovač na prostěradla, až odjedou?
Z masturbování nevyrostou, co?
Ne.
- Připravujete se na dítě? - Je to až za čtyři měsíce.
- Vy jste ještě nezačali? - Ty jo.
Jste sjetí nebo co?
- Trochu jo. - Chceš gumídka?
Oba chodíte do práce.
Jestli si hned nezačnete hledat chůvu, budou vám muset pomoct rodiče.
U našeho prvního dítěte
přijela máma, vyhodila Lizinu placentu a od té doby spolu nemluví.
- Nejen proto. - Rodiče ne.
Placentu si můžeš nechat?
- Jo. - To neřeš.
Teď to nedostanu z hlavy.
Uklidni se. Já vám tu chůvu pomůžu najít.
Jsi nejlepší. Pak dej vědět, kdo to je.
Budeš u toho, blbe.
Tak. Dáme poslední hru na uklidnění. Prohodíme se.
- Pohodáři proti upjatým. - Jo, ty dělo.
Podívej. Ví, kdo je kdo.
Dělo přímo do břicha. Hrajem.
Jo, mami. Vím, že se zlobíš. Máš na to právo.
Mám na to právo.
- Takže se shodneme. - Jo.
Tak přijedeš na Díkůvzdání?
O černém pátku už se můžeš zase zlobit, i když to mají být černoši spíš pospolu.
Proč nic neříkáš? Je tam ta kráva Nikki?
- Pozor na pusu. - Je sprostá.
Ty mrcho, přestaň se nám plést do rodinných záležitostí,
nebo si pro tebe přijdu jako Tony Soprano.
Jenom si to zkuste. Zkuste si to.
Zkusím.
A napište mi číslo účtu, abych vám poslala peníze za sobotu.
- Samozřejmě. - Díky.
- Mami, můžu pro tebe přijet. - Promiň, Gaby. Promiň.
Teď je to prostě moc složitý, zlato. Moc složitý.
Nepřijede.
Cože? Řeklas jí, že přijde i Derrick?
Nechce ho poznat?
Ten taky nepřijde. I to jsem podělala.
Neviděls, jak očima říkám „zmlkni“?
Viděl, Liz, jenže ty se tak tváříš pořád.
Nevím, jestli to umíš i jinak. Aha, tak jo.
Pojď sem. Zaboříš si hlavu mezi moje utajovaný dudy?
- Liz, to je nanejvýš utajovanej průměr. - Měla bys je vidět.
Vždyť jsem je viděla milionkrát.
Jo, ale to jsem ležela.
- Ale no tak. - Já vím.
- Ráda se dotýkám prsama. - Já taky.
Nevím, co se děje, tak to prostě řeknu. Tady je menu na Díkůvzdání.
Připravím krocana, kýtu, makarony se sýrem, salát a dresink.
Ty kráso. Jsi hodnej, že jí navaříš.
Ani ne. Chce za to majlant.
- Tak to chodí. - Naučí mě, co říct,
jako že jsem to vařila já. Třeba: „Vykostila jsem kýtu.“
- Ne. - Prasata kosti mají, Seane.
Musím jít. Chceš se taky dotknout prsama?
- Jo, proč ne? - Bezva.
Neopičte se.
Když u tebe teď Alice bydlí, chtěl jsem ji pozdravit, ale asi tu není.
Jsem.
Nevěděl jsem, jestli víš, že tu jsem.
- Vím. - Super.
- Drsný. - Mrzí mě to.
Ahoj.
Jak je, fotříku?
Ahoj. Mám prosbu.
Řekni Alici, že až si bude chtít promluvit, budu k dispozici.
Mluv nenuceně. Přidej slova náctiletých. Třeba „familka“.
Familka zní hrozně.
- Tak to nechám na tobě. - Dobře.
Vám na ní fakt záleží, co?
Jo, v tom jsem dobrej.
Naši na Díkůvzdání ani nebudou doma.
Máma bude přes týden v kasinu.
Je tam i táta, ale musí od ní držet odstup 30 metrů.
Když hraje ona, je v bazénu.
- Když je ona v bazénu... chápete. - Jo.
Rád jsem pokecal.
Zatím, fotříku.
Jo, to s těmi léky není dobrá zpráva,
ale smiřuju se s tím.
To znamená, že o tom odmítáš mluvit a nechceš říct, jak se cítíš?
Bingo.
Řekni Meg, že jsem na instagramu viděla její novej účes. Je boží.
Julie ti vzkazuje, že tě stalkuje.
To nevadí. Je sexy.
Jsem ráda, že je u tebe, tati, protože volám kvůli...
Těšili jsme se, že na Díkůvzdání přiletíte, ale...
Masonův lakrosový tým dneska vyhrál.
Což je neuvěřitelný, protože jsou nemožní, a já teď musím...
O víkendu musíme na turnaj v Maine.
Co kdybychom vás místo toho Díkůvzdání za pár týdnů navštívili?
Tati, je mi to blbý.
Ale ne. To nevadí.
Jsem zklamanej.
Ale vyrovnám se s tím.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Nikam se nejede.
Můžeme zůstat tady a válet si šunky. Nejlepší Díkůvzdání.
Nepoložils to, tati.
Moje chyba.
Jo. Tvoje chyba.
TERAPIE PRAVDOU
Minulý týden nám to šlo dobře, ale dneska to teprve bude ono, jo?
- Nadopovala jsem se kofeinem. - Dobře.
Běžte. Hned jsem u vás.
Hej, Paule, prý nikam nejedeš. Přijdeš na Díkůvzdání?
Ne. A jestli Julii řekneš, že jsme zvaní, zabiju tě.
Díky za odpověď.
- Čau. - Čau. Nezapomeň, že pak jdeme na kafe.
No tak. Další „pokec“ už ne.
Jdeš někam s dcerou?
- Nic lepšího nemáš. - Ty vole.
Jo.
Ahoj. Stalo se něco?
Promiňte. Nemám komu zavolat.
Co se stalo?
Chtěla antihistaminikum, ale zkusila ukrást nouzovou antikoncepci.
Můžu na chvilku?
Co se děje?
Jsi v pohodě?
Jenom se stydím.
Connor se vrátil, jsme zase spolu a praskl nám kondom.
- Ráda u toho hopsám... - To ne.
Policii jsem nevolal.
Tak jo. Poslouchejte.
Je to hodná holka.
Co kdybych to zaplatil a na tohle bychom prostě zapomněli?
Díky, fotříku.
Proč vám tak říká?
Ale ne, tak říká všem.
- Mně ne. - Vy fotřík nejste.
- Asi by vás nejdřív musela poznat. - Musí fotříka poznat. To je vaše dcera?
- Ano. - Ne.
Ne. Je to jen kamarádka.
Vlastně kamarádka mojí dcery.
Občas někam zajdeme.
Proč to jen čím dál víc zhoršuju?
- Nevím, ale je to děs. - To jo.
Už půjdu a budu doufat, že to chcete hodit za hlavu i vy.
- Chci. - Dobře, bezva.
- Díky, Jimmy. - Jo.
- Platil jste i za žvýkačku? - Krucinál, Summer.
Těším se k vašim na Díkůvzdání. Máte nějaký speciální tradice?
Ne, obvykle koukáme na fotbal, přejídáme se
a při západu slunce máma pláče, že si jí nikdo neváží.
Nemůžu se dočkat.
Jo, bude sranda.
- Měj se, Alice. - Ahoj.
Díky za pomoc. Zábava, co?
Šílená. Radši mě zabij.
Tak proč tu jsi?
S ostatníma mluvit nejde.
Všichni řeší, že jsem na tátu moc přísná.
Nevím. Vždycky to byl ten úžasnej chlap, co by se pro druhý rozdal.
Tys byl cizí člověk, mlátil jsi lidi,
a on ti nabídl, že u nás můžeš bydlet, vzpomínáš?
Vzpomínám, jo.
Řekla jsem mu, jak je pro mě důležitý, aby Louisovi pomohl,
a on to stejně neudělá.
Já ti rozumím.
Když se stalo tamto s mým tátou,
musel jsem mu říct, že musíme být sdílnější
ohledně pocitů, a teď je z něj úplně jinej člověk.
- Ty jo, fakt? - Vůbec.
- Aby bylo jasno, snaží se. - Jo.
Když mu teď řeknu, že ho mám rád, ukáže na mě a luskne prstama.
- Znamená to, že mě má taky rád? - Jo.
Podívej, řeším to s Paulem.
Ten řekl...
„Když někoho miluješ, ale přitom doufáš, že se jednou změní,
tak to není láska.“
- Fakt dobrý. - Díky.
Ale má pravdu.
Pravá láska je, když někoho přijmeš i s nedostatky.
A...
Můj táta si to ode mě zaslouží. Napořád.
Sere mě, jak jsi teď emočně vyzrálej.
Moje chyba.
Je to krásnej byt.
Jo. Liz mě pobídla, abych ho koupil.
Zčásti jako investici a zčásti, abych měl svůj prostor daleko od toho jejího.
- Stavuje se tu? - Jo.
A to si na sebe bere kožený kalhoty a říká si Veronica.
- Povídej. - Většinou nemám rád, když mě někdo škrtí...
Ne, spletl jsem se. Nic neříkej.
- Určitě? - Jo.
Hele, mrzí mě, že vám to s Gaby nevyšlo.
Jo. Proč jsi mě s ní sakra seznamoval?
- Bože. - Já myslel,
- že se k sobě hodíte. - Já taky.
Nejhorší je, že na mě určitě ani nemyslí.
Myslím na něj pořád.
Zdál se mi ujetej sen,
že jsem sexovala s Keanu Reevesem v luxusním hotelu.
A Derrick byl recepční, hotelový poslíček i špička Keanuova penisu. Šílený.
Ten naprosto normální sen o něčem vypovídá.
Tak zaprvé má pravdu. A zadruhé se mi nelíbí, že máš kámošky.
To už jsme probraly. Jiné kamarády mít můžeme. Bože.
Já jiný nechci.
- Tak se s tím smiř. - Ne!
S Aliyah jsme se sblížily, když odkopla zoufalce Nica.
A co je za problém? Derrick zní skvěle.
Derrick je nejlepší.
Jako můj manžel, akorát černej.
To je to jediný, co mýmu muži chybí.
Kdyby si nechal to háro, byl by z něj zajímavej černoch.
Dala bych si říct.
Já bych ho zničila.
Sakra, já celej život o někoho pečuju.
Je super pocit vědět, že mě někdo potřebuje.
Proto jsem měla samý Nicy. A co je na takových lidech nejlepší?
Heroin zdarma.
- Přestaň se mi zamlouvat. - Ne.
Člověk není pod tlakem. Kdo žije s troskou, je svatej.
Když ho necháte, může si za svůj stav sám.
Zato Derrick mě chce, ale nepotřebuje mě.
Nejde ho jen tak nechat. Proto mě to děsilo.
Prostě mu zavolej.
Odvaha neznamená, že se nebojíš, ale že se bojíš, a přesto to uděláš.
Bože můj, to je skvělý.
To ti ukradnu.
Sakra, musím jít.
- Mám tě ráda. - Já tebe.
Líbíš se mi čím dál víc.
Bylo to nutný?
WENDY MURRAYOVÁ
Je to náš první pohovor s chůvou.
Já preferuju „au pair“.
To se mi líbí. Zní to fajnově.
Promiňte, že jdu pozdě.
Bože, Liz. Je roztomilá a trochu povýšená. Líbí se nám.
To razítko, co má z klubu, zas tak roztomilý není.
Neobtěžovala jste se ho umýt?
Další.
BETH DUBBEROVÁ
Jak by vypadal takový běžný den?
Nechávám se vést miminkem.
Jo, protože miminka jsou hrozně chytrá.
Mají silnou intuici.
Akorát že vůbec. Nashle.
- Vemte si vodu. - Ale ne tu minerálku.
MERRILY MCALLISTEROVÁ
Seženu vám mlíko z Craigslistu.
Proč na mě vůbec koukáte? Jasně že ne!
- Jasně že ne, hele. - Jasně že ne.
Čau, já jsem Chris, ale říkám si Topher.
- To k vám sedí. - Dvě přezdívky.
- V žádným případě. - No tak, Liz.
Víte, že se neovládnete.
Na tom něco bude.
- Něco o sobě povězte. - Umím s mikrovlnkou.
- To není jen tak. - Proboha.
KELLIE BROWNOVÁ
Co?
Mám mírnou OCD, takže jsem puntičkářka.
A mám pocit, že bych to měla říkat i vám.
Je chytrá.
Mám kurz první pomoci. Věřím spánkovému tréninku.
A vím, že to může znít otřepaně,
ale je to vážně čest pomáhat budovat novou rodinu.
- Vezmeme ji, prosím? - Už mě to nudí.
Ano.
Prosím, budete pro nás pracovat?
Dobře.
Kdyby něco, možná budu na Mykonosu s kámošem Topherem, ale Charlie ne.
Nezírej na můj brownie.
Já ti říkal, ať si koupíš svůj. Nechci se dělit.
Tys řekl, že jsem hajzl a že brownie nechceš.
To bylo před pěti minutama.
Lidi se mění.
Sakra práce.
Děkuju.
Proč se usmíváš?
Proto. Kvůli vám dvěma. To já. Kámošíte se díky mně.
Zařídíte, ať se do mě zamiluje jedna ženská?
Není to kouzelník.
To zabolelo.
Cože tu dělám?
Až to dopiješ, půjdeš si promluvit s Alicí.
Klidně předstírej, že ses jí nesvěřil,
protože ji chceš ochránit. Ale tím to není. Ty se stydíš.
Stejně jako se já stydím za svoji nemoc.
Když někdo vidí ten třes, začne mě litovat.
To nesnáším.
Stud je toxickej.
Proto jsem se rozhodl, že mu budeme čelit společně.
Proto jsem si ráno nevzal léky.
Ať mě klidně všichni vidí takovýho, jakej jsem.
Paule, to je neuvěřitelný.
Třesu jsem si ani nevšiml.
Protože jsem si je vzal.
Jsem srab.
Ale ty jsi odvážnější.
To nevím.
Já jo.
Každej, kdo si prošel tím, čím ty,
a není cynickej a otupělej...
Je to inspirativní.
Díky, Paule.
To jako fakt? Oba?
Vypadá hrozně dobře.
Přímo na mě volá.
Prokrindapána.
- Tumáte. Dejte si. - Jo!
Za tohle byste se měli stydět.
No tak jo.
Jsme jak ptáci.
- Ahoj, to jsi ty. - Čus, jak je?
Začínáme nezávazně, jo?
Jo, asi jo. Nevím.
No, chtěl jsem zrovna jít na nákup,
protože teta zapomněla na hlavní přísadu do batátů.
Batáty?
Ne, bonbóny.
Fuj. Nerozpustí se?
- Ne, dá je tam nakonec. Je to nic moc. - To věřím.
Podívej...
Derricku...
Zamyslela jsem se nad sebou.
Myslím, že nejsem zvyklá, aby něco bylo doopravdy dobrý, tak jsem...
to sabotovala.
Musím na tom hodně zapracovat.
A začala bych tím, že udělám něco, co jsem měla udělat před několika týdny.
Takže...
Derricku, podle mě jsi úžasnej
a chci se zeptat, jestli by sis nerozmyslel to Díkůvzdání.
Třeba bys mohl něco přinést. Koláč nebo tak.
Ten by se hodil. Na ten jsem zapomněla.
Já nevím, Gaby. Snažil jsem se, ale tys na mě kašlala.
A fakt se pokouším nepřehlížet už varovný znamení.
Tak co takhle?
Ty na tom zapracuj, jak potřebuješ,
a až to budeš mít, tak mi zavolej, jo?
Jo. To udělám.
To doufám.
Hezký svátky.
Tobě taky.
Není skvělý, že kluci přijeli na Díkůvzdání?
Mami!
Matthew otevřel dveře, prdl si a zavřel.
- Matthewe, neprď na bráchu! - Vidíš, ty kreténe!
Jo. Je to kouzelný.
Je to hloupý. Mám mít radost, že jsou tu, ale jsem smutná, že v neděli odjedou.
Jako bych celej rok něco hledala.
A jsem zpátky tam, kde jsem začala.
Lásko, jestli něco můžu dělat...
Můj milý, jsem v pohodě.
Občas když dělám s kameny, tak mě přepadá melancholie.
Já vím.
Já to zvládnu.
Víš, co říkává Veronica.
„Dýchej nosem?“
Ne, to druhý.
„Serem na to, jdem se bavit.“
Přesně.
Můžeš jít. A už jdeš.
Nečekaná návštěva.
- Dereku. - Čau.
Prosím.
Tak jak jde hledání chůvy?
Narazili jsme.
Kellie, kterou chceme, nemůže pondělky a pátky, což je blbý.
Nabídli jsme jí za ty dva dny 500 dolarů navíc
a ona nás teď vydírá, protože vidí, jak jsme zoufalí.
- Prosil jsem až moc. - Ne. Ale jo.
Pět set, jo? Zaměstnejte na ty dva dny Liz a dám vám 600.
- Cože? - To je absurdní.
Fajn, 700.
- Od tebe peníze nechceme. - Ne?
Ne.
Ať to dělá zadarmo.
Je to někdo, komu věříte a kdo má hromadu zkušeností.
Uleví se vám.
No...
Nevím. Je divný si myslet, že by to mohlo fungovat?
Liz to s dětma umí.
- Jo. - Jo.
A když dítě usne, zastane tady i domácí práce.
Naserte si.
Viděls to?
No jo. Ta cesta sem se skoro vyplatila.
- Má to jenom dva háčky. - No?
- Až se jí zeptáte, nebyl to můj nápad. - Platí.
A i když tu bude jen na dva dny, bude chtít šéfovat té druhé chůvě.
- Ne. - To nemůžeš vědět.
Myslím, že vím.
Ty jo.
Hej, čumile.
Máš šikovný ruce?
- Myslíš při sexu? - Proč bych se na to ptala?
Vůbec nevím. Proto mě to zmátlo.
Jo, při sexu šikovný jsou.
Bezva, já to rozhlásím.
- Díky moc. - Chytej.
Ty bláho. Konečně jsem ho dostal.
Ten jsme onehdy našli spolu.
Mám tě ráda.
Děkuju, Liz.
Jsi pořád v hajzlu kvůli Alici?
Jo. Přišel jsem sem nabrat trochu odvahy.
Chápu.
Jimmy,
odvaha neznamená, že se nebojíš,
ale že tu děsivou věc nemusíš udělat a nemít u toho pocit, že jsi...
Prostě to uděláš i přesto, víš?
Tak to je.
Taky tě mám rád.
Teď běž pryč.
Ahoj, to jsem já. Jedu ke Gaby. Potřebuju s tebou mluvit.
Čau, tati.
Ahoj.
Nechal jsem ti vzkaz.
Slyšela jsem. Summer mi řekla, žes jí pomohl.
To bylo dobrý. Tvůj styl.
Jo.
Musím ti něco říct.
Nejspíš jsem to měl udělat už dávno.
Nic říkat nemusíš. Ne.
Je mi jedno, jestli si s Louisem někdy promluvíš.
Nebylo fér to po tobě chtít.
A mám tě ráda.
Moc.
- Kurva! - Co je?
- Mně?
- Jo. - Nic.
Bylo by snadný teď prostě nic neříkat.
Však nemusíš.
Myslím, že musím.
Zlato, každý rodič...
věří, že kdyby se stalo něco opravdu zlýho,
tak tu náročnou situaci zvládne.
Já si to o sobě myslel.
Že budu hrdina, víš?
Že budu tvůj hrdina.
A to jsem nebyl.
A tak když se nám do života vrátil Louis,
připadal mi jako živoucí připomínka toho...
jak jsem tě hrozně zklamal, když jsi mě potřebovala nejvíc.
S mámou jsme vždycky říkali,
že jsi to nejlepší, co nás potkalo.
To je svatá pravda. A musel jsem jí slíbit, že to neposeru.
Ale já to posral.
Posral jsem to.
Alice, ty jsi taková, jaká jsi. Úžasná ženská...
i přesto, že máš mě.
A na to furt myslím.
Myslím na to, jakej jsem hroznej táta.
A hrozně se omlouvám.
Hrozně moc se omlouvám...
že nejsem lepší.
Je to tak. Posral jsi to.
Ale tati, vynechal jsi všechno to dobrý.
Tolik vzpomínek.
Všechny ty výlety. Jaks mě nosil na ramenech.
Lezli jsme po stromech a měls otřes mozku.
Učils mě na skejtu a měl otřes mozku.
Učils mě španělsky, protože to máma nezvládla.
Jazyky uměla, ale neměla se mnou trpělivost.
Tys tady se mnou hodiny vysedával a nikdy ses nerozčílil.
Soy estoy berenjena, papá.
Řeklas, že jsi lilek.
Neříkala jsem, že jsem se to naučila.
Víš, po mámině smrti, v tom nejhorším období...
jsem jeden večer byla vyřízená po tréninku
a usnula jsem na gauči.
A ráno jsem se vzbudila ve svým pokoji.
I když jsi na tom byl nejhůř, odnesl jsi mě nahoru.
Věděla jsem, že to jsi pořád ty.
Takže jo, možná jsi chvilku byl hroznej táta,
ale jsi zároveň ten nejlepší táta na světě.
A mám obrovský štěstí, že tě mám.
Hija mía, te quiero.
Pojď sem.
Tys řekl něco hezkýho španělsky?
Nepochopils, že to neumím?
- Já vím. Nevím, proč jsem to udělal. - Jo.
Já pozdě nepřijdu, krucinál! Máte pět minut!
Wille, zlato.
No, mami?
To je podle tebe vhodný oblečení na Díkůvzdání?
Co je s ním?
Máš roztrhaný džíny a otočenou kšiltovku s nápisem „fuckboy“.
Má pravdu. Běž se převlíct. A kšiltovku mi vrať.
- No jo. - Bože.
- Nazdar, chlapi. - Ahojky.
- Ahoj. - Čemu vděčíme za to nečekané potěšení?
Liz, ukázalo se, že Kellie může vzít jen poloviční úvazek.
Ach ne.
Možná to zní šíleně,
ale umíš si představit, že bys k nám dvakrát týdně chodila ty?
- K tomu vás navedl on? - Sakra.
- Ne. - Jen se zmínil.
- Jo. - Ale platit si nenecháme.
- Zlato. - Nebo to chceš?
- Mě z tebe klepne. - Pro Kristovy rány.
Nikdy jsem nepochopil, proč se stydíš za to, že jsi „jenom máma“.
Ano, jsi skvělá fotografka, jediná omílačka kamenů na světě...
ale péči o děti miluješ.
Říkalas, že hledáš smysl života.
Tohle je on.
Je to tvůj dar.
Udělám to.
- Jo! - Jo.
Děkuju.
Ale budu šéfovat té druhé chůvě.
- Ona už to ví. - Dobře.
Zdar, lidi.
Summer, budu mít miminko.
Gratuluju.
Já tomu zrovna o fous unikla.
Proboha.
- Já s ním mluvil. Dal jsem kondomy... - Očividně ne.
- ...všude možně. - Musí mít krabičku...
Takže jedeme rovnou na jídlo, nebo si nejdřív vyzvedneš kozy?
No jo, furt.
Dokonalý Díkůvzdání, co?
Dáme si burgery, koukneme se na fotbal...
Ale tudy se do fastfoodu nejede.
Proč ses tak ohákla? To je další únos?
Bylo by ti líto, kdybychom ke Gaby nešli.
Jen na pár hodin.
A mám i tvoje léky, kdyby sis je před večeří chtěl vzít.
Ale já ani nemám vhodný oblečení.
V kufru máš sako.
Pomoc! Ona mě unesla!
- Kdokoliv! - Ježíši, uklidni se.
Prokrista.
Nejhorší Díkůvzdání.
- Hej! Kdo jako ujídá fazolky? - Já.
- Bože, ten krocan vypadá skvěle. - Děkuju.
- Svázala jsem ho a glazovala marinádou. - Ty jo.
Podezřele odborný výrazy. Řekneš mi do očí, žes to připravila ty?
Mlč, nebo ti naglazuju zadek.
- A erotika za tím fakt není. - Rozumím.
- Naporcuješ toho ptáka? Já to neumím. - Samozřejmě.
Déčko zazáří.
- Pozor! Procházím. - Bože.
- Jdeme na to. - Dobře.
- Sako. Sundej mi ho. - Co?
Já to sice neumím, ale tohle nutný není.
Ten pták si o to říká.
Ježíši.
- Ten je hezkej. - Jo.
Když nás teď spojuje Kámen úmluvy, máme tajný pozdrav?
- On nám to zkazí. - Prostě si něco vymysli.
Pojď. Bude to tohle a lusknutí.
To je strašný!
Klídek, Liz.
- Zdravím. - Ahoj, zlato.
Ahoj, Paule.
- Přišel jsem pod nátlakem. - Nech už toho. Máš tepláky.
Můžeš se nenápadně škrábat na koulích.
Ať to klidně všichni vidí.
A ty, ty jidáši,
věděl jsi, že mě chce unést, a nic jsi neřekl?
Kamaráde, kdybys sem nešel, nebyl bych zvanej.
A nesahej tou rukou na sýr.
Takže, vážení.
Než půjdeme jíst, chci vám něco oznámit.
Ano, Liz?
Proč je Aliyah s tebou v kuchyni?
Nic se neboj, jo?
Šťastný Díkůvzdání. Tento svátek mají lidé trávit pospolu.
- Ne. - Dobře.
Takže, děcka, mobily dáte do tohohle košíku, jo?
- Hej, ty jsi Matthew, že? - Jo.
- Kolik ti je? - Dvacet tři.
- Dvacet čtyři. - Dvacet čtyři.
Ach bože.
Mám toho chytrýho.
- Ty jo. Fajn. Ten mobil musí do košíku. - A máš to.
- Briane. - No?
Všichni souhlasili, takže naval.
- Cože? - Jo.
Ne! To je nesmysl.
To o mně máte tak špatný mínění?
Prostě to udělej.
- Co nakupuješ? - Chci ten tvůj hezkej taburet.
- Děkuju. Dej ho tam. - No jo. Promiň.
Je čas jíst. Paule, ujmeš se toho?
Prostě se pojďte nažrat.
- Bezva. Skvělý. - Tak jdeme na to.
- Pokecáme pak u dezertu. - Ale...
- Dáme si koláč. Dobře. - Jo, slibuju.
Hej.
- To jsem neocucal. - Díky. Ne.
- Díky. Jo. - Díky.
- ŠŤASTNÝ DEN KROCANA! - TAKY! TO JE ON?
SKORO
- Teď ty. - Hned to bude.
- Tady je. Mám tě ráda. - Díky. Taky.
- Podáš mi to, prosím? - Jo.
Díky.
Proč jsme museli otevřít?
Přišel jedinej zákazník a chtěl asi 50 krůtích sendvičů.
Viď?
V kolik přesně mám pak přijít?
Ten moučník se připravuje určitou dobu. Stačí o minutu dýl, a je na kámen.
Jo, ohledně toho...
Sakra.
Řekl jsem kámošům, že přijdeš taky, a...
Neřekls mi, že ses opil a někoho zabil.
Takže mám teď pocit, že by bylo divný, kdybys přišel.
To nevadí.
Mrzí mě to.
Nemusí.
Já to chápu.
Do háje.
- Hele, Louisi... - Klidně běž a já...
Já zavřu.
Dobře.
Jo a...
Šťastný Díkůvzdání.
Tobě taky.
Připijeme tomu, kdo vařil.
Na Seana!
- Já to věděl. - Jo.
Ne.
Tak jo, naše máma dneska přijít nemohla,
ale chtěla bych pokračovat v jedné z jejích tradic.
Tak pojďme postupně všichni říct, za co jsme vděční.
Kdo chce začít?
Zaprvé jsem moc vděčný za to, že u nás může být Jorge.
Mami, ty se musíš uklidnit.
- Ale koukni, jak je roztomilej. - Nejde to vypnout.
Ale především
jsem vděčný za to, že jsme zase pohromadě.
Je to pro mě moc důležitý.
Taky tě mám rád.
Jsem vděčný za svou rodinu.
Já taky.
To jste vy všichni.
Já za svého muže.
Já za svou ženu.
Haló?
- No? - To je prdel?
- Legrace? - Fajn.
- I za naše kluky. - Jo.
Já jsem popravdě vděčná za to, že tu můžu být.
To jsem chtěl říct.
Ale vážně. Jsem moc vděčný, že jsem mohl přijít.
Jsem vděčná za svou sestru.
Za fešáckýho spolubydlícího.
Že o příštím Díkůvzdání budeme tátové.
Za to...
že Paul dojedl toho krocana.
Že můžu být tady, a ne v tom debilním kasinu.
Tak jo.
- Asi jsem na řadě. - S čím?
Ahoj. Promiň, že jdu pozdě.
To nevadí. Zrovna jsem přemýšlela, za co jsem vděčná.
Ty něco vymyslíš.
Říkalas, že každý něco přinese, tak ti vedu mámu.
- Ty vole. To není máma. - Bože.
- Ne. - Tys přivedl cizí ženskou?
Ale ne. To je moje teta.
- Ježíši. - Uf.
Mámu máš tady.
Nesu koláč.
To je tak milý.
Jakej koláč?
Jablečnej.
- Z jakých jablek? - Zlato.
Vážení cestující.
Do stanice přijíždí vlak směr Union Station.
Nepřekračujte žlutou čáru, dokud vlak zcela nezastaví.
Děkujeme.
JSEM NA NÁDRAŽÍ, NEJSI POBLÍŽ?
POTŘEBOVAL BYCH NĚKOHO BLÍZKÝHO
- Počkej, ochutnej tohle. - Bože.
Je to vynikající.
- Hezky. - Snažím se.
Já to ještě neřekl.
Hej, ještě já.
Většina z vás ví, že jsem přišel pod nátlakem.
Nejsem rád středem pozornosti.
- To není pravda. - Pochybuju.
Když to nemám pod kontrolou.
Neměl jsem pod kontrolou to, jestli sem dneska přijdu.
Nemám pod kontrolou ani tohle.
Nevzal jsem si léky, protože...
si je schovám na dobu, kdy je budu opravdu potřebovat.
Před váma to netajím.
Občas je těžké se nelitovat.
Chápete. Já ubožák v tom svém...
nefunkčním, křehkém těle.
Ale pak se rozhlídnu po téhle místnosti a...
a říkám si...
že mám štěstí.
Mám štěstí.
Nevím, jak dlouho s vámi ještě budu muset...
pracovat, trávit čas, smát se s vámi.
Bude to čím dál náročnější.
Ale já vím, že to zvládnu.
Díky vám všem, co tu jste.
A za to jsem vděčný.
Člověk totiž zvládne všechno.
Když se má o koho opřít.
A já se o vás opřu. Opřu se o vás.
No jo.
Výměna.
Mám tě ráda.
Paule, to jsou moji synové.
Jo.
Děkuju.
Není zač.
Hej.
Moje dcera je na mobilu závislejší, než jsem myslel.
Byly v košíku. To by bylo na dýl.
Co tu děláte?
Přišel jsem asi kvůli ní. Kvůli Alici.
Nejspíš i kvůli Tii.
A hlavně jsem tu kvůli sobě.
To bylo ale pitomých pár let, že?
Jo.
Co tamta? Ta dělá co?
Očividně je to učitelka.
A zrovna jí došlo, že zapomněla něco moc důležitýho.
Píše se velký test. Nemá tužku dvojku.
- Tragédie. - Nestalo se to poprvé.
Co tenhle? Ztrápená rocková hvězda.
Ne, toho znám. Je to nájemný vrah.
POTŘEBUJETE-LI VY NEBO VAŠI ZNÁMÍ POMOC, NAVŠTIVTE APPLE.COM/HERETOHELP.
Překlad titulků: Kristina Himmerová