Gabė nuolat kritikuoja mano knygą.
Tai yra aiškiausia ir tiksliausia kada nors parašyta knyga
apie elgesio terapiją.
Geras. O kas parašė?
Niekas, tik panorau tau pasakyti.
Kaip laikaisi?
Blemba.
Štai taip. Neblogai. Gerai.
Esi geras psichologas.
Pats žinai, ką tau ketinu pasakyti.
Tik neapsimyžk.
Pasakiau „geras“. Ne „puikus“.
Žinau. Bet jaučiu, kad turėjai galvoje „puikus“.
Galbūt.
Klausyk, vaikeli, tu niekada neatleisi sau už tai, koks šūdinas tėvas buvai,
kol neapnuoginsi savo sielos Alisai.
Ji nebūtinai tau atleis.
Bet tave pagydys pats atsivėrimas.
Taip veikia išpažintis.
Ir nesvarbu, ką atsako tas juodaskvernis.
Svarbu pripažinti, kad tu tai padarei, ir kodėl tai buvo blogai.
Alisa gali pamanyt, kad ji kalta dėl to, jog dabar kankinuosi.
Todėl šito nebus.
Gerai.
Ką tai reiškia? Ir viskas?
Šiam kartui.
Turėjai atnešti man saldainių ir naują skrybėlę.
Taip, padėjau ant stalo, Polai.
Gal tai tau atrodo juokinga, bet man patinka.
Gerai.
Velnias.
Puiku, mielasis.
Susikaupk. Nagi.
Gaudyk.
- Taip, mielasis. - Atmušiu.
Puikiai pažaidėme.
Bet dar tik 3:0.
Bet aš jau matau, kad su tavim nebus smagu.
Be to, Padėkos dienai atvyksta berniukai, taigi, mes užsiėmę.
Skubi pirkt degųjį skystį patalynei degint po jų išvykimo?
Jie taip ir neišauga iš savų malonumų, tiesa?
Ne.
- Jau ruošiatės kūdikiui? - Nėr ko skubėti. Turim keturis mėnesius.
Jūs dar nepradėjote?
Ar jūs apsipūtę?
- Truputį, jei atvirai. - Norėjai guminuko?
Jūs abu dirbate.
Jei kuo skubiausiai nesusirasite auklės,
į pagalbą turės lėkt jūsų tėvai.
Gimus pirmajam, atvyko
mano mama. Išmetė Liz placentą, todėl jos iki šiol nesikalba.
- Ne vien dėl to. - Tėvų nereikia.
Reikia pasilikti placentą?
- Taip. - Negalvok apie tai.
Dabar galvosiu vien apie tai.
Gerai, nusiraminkit. Aš jums padėsiu ieškot auklės.
Tu geriausia. Pranešk, kai surasi.
Tu irgi dalyvausi, kvaiša.
Gerai. Sužaidžiam dar vieną kėlinuką. Apsikeiskime poromis.
Silpni prieš stiprius.
Pirmyn, Dizlai.
Tik pažvelk. Jis žino, kas yra kas.
Tiesiai į pilvą. Varom.
Mama, žinau, vis dar pyksti.
Ir turi tam teisę.
Aš turiu teisę.
- Puiku, mes sutariame. - Taip.
Vadinasi, ateisi Padėkos vakarienei?
Per Juodąjį penktadienį galėsi vėl užsiraukt,
nors, manau, tądien juodaodžių šeimos turi vienytis.
Ko tyli? Ar Niki šalia, blemba?
- Kaip kalbi? - Ji tokia grubi.
Klausyk, kale, nekišk nosies į mūsų šeimos reikalus,
antraip ateisiu pas tave kaip Tonis Sopranas, blemba.
O tu pabandyk. Ateik.
Aš ateisiu.
Beje, parašyk man savo „Venmo“, pervesiu už šeštadienį.
- Gerai. Parašysiu. - Ačiū.
Mama, galiu atvažiuot tavęs atsivežti.
Atleisk, Gabe. Atleisk. Tai...
Man dar sunku, dukrele. Pernelyg sunku.
Ji nesutiko.
Ką? Sakei, kad Derikas bus?
Ar ji nenori su juo susipažinti?
Deriko irgi nebus. Sušikau ir šį reikalą.
Ar nematei mano „užsičiaupk“ žvilgsnio?
Mačiau, Liz. Savo gynybai pasakysiu, kad tavo žvilgsnis nuolat toks.
Abejoju, ar tavo veido išraiška gali būt kita.
Štai.
Ateik.
Panardink galvą į mano putlią krūtinę.
Liz, mergyt, tavo krūtinė geriausiu atveju vidutinė.
O tu jos nematei.
Mačiau gal milijoną kartų, pati žinai.
Žinau, bet aš tada gulėjau.
- Ateik. - Žinau, mieloji.
- Man patinka liestis papais. - Ir man.
Kažko nepagaunu, todėl tiesiog kalbėsiu.
Tavo Padėkos vakarienės meniu.
Gausi kalakutą, kumpį, makaronų su sūriu, žalių daržovių ir padažo.
Eina šikt. Koks tu mielas, kad padedi Gabsei.
Ne toks jau mielas. Nepigiai užsiprašė.
- Taip jau yra. - Bet jis pamokys mane, ką sakyt
lyg būčiau gaminusi pati.
Pavyzdžiui, „aš iškaulinau kumpį“.
- Ne. - Kiaulės turi kaulus, Šonai.
Man metas. Susiliečiam papais?
- Kodėl ne? - Geras.
Mėgdžiotojai.
Kadangi Alisa iš esmės pas tave gyvena,
tikėjausi su ja bent pasisveikint, bet, spėju, jos nėra.
Aš esu.
Maniau, nežinojai, kad aš čia.
- Žinojau. - Geras.
- Žiauru. - Gaila tai matyti.
Viso gero.
Sveikas, tėvuk.
Labas. Padaryk man paslaugą.
Pasakyk Alisai, kad kai ji bus pasirengusi kalbėti, aš pasiruošęs, gerai?
Nesureikšmink. Savais žodžiais.
Tipo, „senis laukia“.
„Senis“ jau nėra kieta.
- Tuomet sugalvok ką savo. - Gerai.
Tau tikrai rūpi, tiesa?
Taip, toks jau aš esu.
Mano tėvai net namo negrįš Padėkos dienai.
Mama savaitę praleis kazino.
Tėvas irgi ten, bet teisiškai jis negali prie jos artintis per 30 m,
todėl kai ji lošia, jis baseine.
- O kai ji baseine... pats supranti. - Taip.
Smagiai paplepėjom, Samer.
Iki, tėvuk.
Taip, dėl vaistų prastos žinios,
bet aš tai virškinu.
Nori pasakyt, kad tiesiog nekalbi nei apie tai,
nei apie savo jausmus?
Bingo.
Perduok Meg, kad mačiau jos naują šukuoseną instagrame.
Nuostabiai atrodo.
Džulė perduoda, kad ji tave seka.
Puiku. Ji tikra gražuolė.
Gerai, kad ji šalia, nes aš skambinu dėl to, tėti...
Mes taip laukėme jūsų atskrendant pas mus Padėkos dienai,
bet Meisono lakroso komanda šiandien laimėjo.
Mes to nesitikėjome, nes jie žiauriai prastai žaidžia, todėl dabar...
Savaitgalį mes vykstam į turnyrą Meine.
Gal vietoj jūsų kelionės čia
mes atskrisim pas jus po poros savaičių?
Tėti, man taip nesmagu, aš...
Nesijaudink. Viskas gerai.
Aš nusivylęs.
Bet išgyvensiu.
- Myliu tave. - Myliu tave, dukrele.
Neskrisim į Konektikutą.
Liksim čia ir siųsim visus velniop. Geriausia Padėkos diena gyvenime.
Tu neišjungei telefono, tėti.
Suklydau.
Taip, suklydai.
Aną savaitę padarėm didelę pažangą,
bet šią savaitę padarysim dar didesnę.
Nes aš nuo kofeino net virpu.
Eik, aš tuoj.
Sveikas, Polai. Girdėjau, niekur neskrendi.
Gal Padėkos vakarienei ateisi pas mane?
Ne. O jei pasakysi Džulei, kad mus kvieti, užmušiu tave.
Ačiū už greitą atsakymą.
- Labas. - Sveikas.
Nepamiršk, vėliau einam kavos.
Liaukis, žmogau. Ir vėl tavo „pokalbis“?
O ką, leisi laiką su dukra?
- Vis tiek neturi ką veikti. - Šūdas.
Taip.
Labas. Ar viskas gerai?
Atleisk, nežinojau, kam skambint.
Kas nutiko?
Ji prašė benadrilio, o kai atrakinome stalčių, bandė pavogt kontraceptikų.
Galime minutei pakalbėti?
Ką tai reiškia?
Ar viskas gerai?
Tik labai gėda.
Konoras grįžo, mes susitaikėm, o prezervatyvas suplyšo.
O aš dabar vaisinga, taigi...
Ne.
Policijos dar neiškviečiau.
Gerai. Klausykit.
Ji tikrai gera mergaitė.
Gal aš sumokėsiu už viską, ir mes ramiai išsiskirstysim?
Ačiū, tėvuk.
Kodėl ji jus taip vadina?
Ne. Ji visus vadina tėvukais.
Manęs ji taip nevadino.
Nes jūs ne tėvukas.
Manau, nepažįstamų ji tėvukais nevadina.
Nepažįstamų taip nevadina. Pone, ar ji jūsų duktė?
- Taip. - Ne.
Ne. Ji tiesiog draugė.
Tiksliau, ji mano dukters draugė.
Mes kartais leidžiam laiką kartu.
Kuo daugiau kalbu, tuo prasčiau skamba.
- Ir man visa tai nepatinka. - Man irgi.
Žinote, ką? Aš tiesiog išeisiu
tikėdamasis, kad jūs irgi norit visa tai užbaigti.
- Tikrai taip. - Puiku tuomet.
- Ačiū, Džimi. - Taip.
Ar palikai ir už gumą, kurią paėmiau?
Prakeikimas, Samer.
Laukiu Padėkos vakarienės pas tavo tėvus.
Ar turit kokių šeimos tradicijų?
Ne, mes tiesiog žiūrim futbolą, labai daug valgom,
o saulei leidžiantis mama apsiverkia, neva jos niekas nevertina.
Nekantrauju.
Taip, linksma.
- Iki, Alisa. - Viso.
Ačiū už pagalbą. Smagu, tiesa?
Labai smagu. Nudėk mane dabar pat.
Tai kodėl tu čia?
Nes su niekuo negaliu pakalbėti.
Visi sako, kad esu pernelyg griežta tėčiui.
Nežinau. Visą gyvenimą jis buvo mielas, dėl kitų galintis padaryti bet ką.
Juk jis tave, nepažįstamą aršų mušeiką,
pakvietė apsigyventi mūsų namuose, pameni?
Puikiai pamenu, taip.
Aš jam sakiau, kad man būtų labai svarbu, jog jis priimtų Luisą,
bet šito jis padaryt negali, blemba.
Aš tave girdžiu.
Po konflikto su savo tėčiu
pasiūliau jam atvirai kalbėtis
apie tai, kaip jaučiamės, ir dabar jis visiškai kitas žmogus.
- Po galais, rimtai? - Žinoma, ne.
- Suprask, jis stengiasi. - Taip.
Dabar, kai sakau, kad myliu jį,
jis tiesiog spragteli nukreipęs pirštą į mane.
Spėju, tai reiškia, kad ir jis mane myli.
Taip.
Klausyk, aš kalbėjau apie tai su Polu.
Jis man sakė:
„Jei myli kitą tikėdamasis, jog jis pasikeis,
tai nėra meilė.“
- Gerai pamėgdžiojai. Puikiai. - Ačiū.
Nors jis teisus.
Tikra meilė yra tada, kai priimi kitą su visais jo apribojimais.
Ir...
mano tėtis nusipelnė mano pastangų.
Visam gyvenimui.
Nekenčiu tavęs, kai esi toks emociškai sveikas.
Atleisk.
Nuostabus butas, žmogau.
Taip. Liz paskatino mane jį įsigyti.
Iš dalies kaip investiciją,
iš dalies kad galėčiau pabūti ramiai toliau nuo jos.
- Ar ji čia užsuka? - Taip.
Mūvėdama odinėmis kelnėmis ir pasivadinusi Veronika.
Papasakok.
Paprastai man nepatinka, kai mane smaugia...
Ne. Nepasakok.
- Tikrai? - Taip.
Gaila, kad jums su Gabe nesusiklostė.
Taip. Ir kurių galų tu mus supažindinai?
- Po galais. - Maniau, kad judu
- puikiai vienas kitam tiksite. - Aš irgi taip maniau.
Blogiausia tai, kad dabar ji apie mane turbūt nė neprisimena.
Negaliu liautis apie jį galvojusi.
Šiąnakt sapnavau,
kad ketinau mylėtis su Keanu Ryvsu prabangiame viešbutyje.
O Derikas dirbo registratūroje ir pasiuntinuku,
galiausiai išdygo vietoj Keanu penio. Siaubas.
Visai normalus sapnas, kai pagalvoji.
Taip. Visų pirma, ji teisi.
Visų antra, man nepatinka, kad turi kitų draugių.
Liz, mes kalbėjom apie tai.
Mes abi galim turėti ir kitų draugių. Po galais.
Aš nenoriu kitų draugių.
- Tau teks su tuo susitaikyti. - Ne!
Mes su Alija suartėjome po to, kai ji metė šūdžių Niką.
Vis dar nesuprantu, kur problema. Derikas, regis, puikus.
Derikas geriausias.
Jis kaip mano vyras, tik juodaodis.
Ir tai vienintelis dalykas, ko stinga mano vyrui.
Jis turi likt su savo ševeliūra,
bet tai būtų keistai atrodantis juodaodis.
Sugriebčiau jam už užpakalio.
Aš jį sudraskyčiau.
Šūdas, aš visą gyvenimą rūpinausi kitais.
Man patinka žinot, kad esu reikalinga.
Todėl susitikinėjau su tokiais kaip Nikas.
Žinot, koks santykių su Niku pliusas?
Nemokamas heroinas.
Liaukis, nes imi man patikti.
Nes taip paprasčiau.
Kai šalia toks nesveikas vyras, tuomet aš esu šventoji.
Jei palieki jį, tuomet jis kaltas, nes tai jis susimovęs.
O Derikas manęs nori, bet aš jam nesu tokia reikalinga.
Ir man nėr kaip jį palikti.
Štai kas baisiausia.
Paskambink jam.
Juk žinai, kad drąsa nereiškia, jog nebijai.
Drąsa kai bijai ir vis tiek darai.
O Dievuliau. Nuostabūs žodžiai.
Aš juos pasisavinsiu.
Šūdas, man metas.
- Aš tave myliu. - Aš tave myliu.
Tu imi man patikti.
Ar būtina buvo tai sakyti?
VENDĖ MUREI AUKLĖ
Esate pirmoji auklė, su kuria kalbamės.
Man labiau patinka au pair.
Gražu. Prašmatniai skamba.
Atleiskit, vėluoju.
O Dieve, Liz.
Ji labai miela ir truputį pretenzinga. Mums ji patinka.
O tas naktinio klubo antspaudas visai nemielas.
Nepasivarginai nusiplauti?
Kita.
BETĖ DABER
Kokios dienos rutinos paprastai laikotės?
Aš taikausi prie kūdikio.
Taip, juk kūdikiai labai protingi.
Jie intuityvūs.
Netiesa. Viso.
- Išeidama pasiimkite vandens. - Tik ne gazuoto.
MERILĖ MAKALISTER
Galiu gauti motinos pieno pagal skelbimą.
Ko jūs iš viso į mane žiūrite? Akivaizdus ne!
- Akivaizdus ne, drauge. - Akivaizdus ne.
KRISAS RYSAS
Sveiki. Mano vardas Krisas, bet mane vadina Toferiu.
- Tau tinka. - Dvi pravardės.
- Jokiu būdu. - Liaukis, Liz.
Juk suprantat, kad nesusilaikysit.
Ji neklysta.
Tai ką papasakosi, Toferi?
Moku naudotis mikrobangų krosnele.
Sunkus darbas.
O Dieve.
KELĖ BRAUN
Ką?
Turiu lengvą OKS, todėl esu labai punktuali.
Ir jaučiu, kad turiu kreiptis į jus.
Protinga.
Turiu pirmosios pagalbos pažymėjimą. Esu griežto miego režimo šalininkė.
Žinau, tai skambės banaliai,
bet man bus didelė garbė padėti auginti šeimą.
- Prašau, ar galime ją nusamdyti? - Man jau nusibodo.
Taip.
Prašau, prašau, dirbk mums.
Gerai.
Jei tau reikės su mumis susiekti,
galbūt būsiu Mikone su savo draugu Toferiu, o Čarlis liks čia.
Nespoksok į mano braunį.
Sakiau, nusipirk sau, nes savuoju dalintis nenoriu,
o tu apšaukei mane šūdžium, sakei, kad nenori braunio.
Tai buvo prieš penkias minutes.
Žmonės keičiasi.
Po galais.
Ačiū.
Ko šypsaisi?
Visa tai. Jūs abu. Mano darbas.
Aš jus subičiuliavau.
Jei turi tokią galią, gal gali priversti moterį pamilt mane?
Jis ne stebukladaris.
Skaudu.
Ką aš čia veikiu, Polai?
Kai išgersi tai, noriu, kad eitum pas Alisą ir pakalbėtum su ja.
Gali meluot sau, kad neatsivėrei jai iki šiol,
nes saugojai jos jausmus, bet tai netiesa. Tau gėda.
Kaip man gėda, kai kiti mato mano ligą.
Pamatę mano tremorą, ima mane užjausti.
O aš to nekenčiu.
Gėda nuodija.
Todėl nusprendžiau atskleisti savo gėdą kartu su tavim.
Todėl šįryt negėriau vaistų.
Kad visi čia pamatytų, koks esu iš tiesų.
Polai, tai nuostabu.
Nepastebėjau nė vieno virptelėjimo.
Todėl, kad išgėriau vaistų.
Pabūgau vis tik.
Bet tu turi drąsos.
Aš nežinau.
Aš žinau.
Jei žmogus išgyveno tai, ką išgyvenai tu,
ir netapo buku ciniku...
Tai išties įkvepia.
Ačiū, Polai.
Rimtai? Abu?
Labai skaniai atrodo.
Jis mane šaukia, žmogau.
Po šimts pypkių.
- Imkit. Kimškit. - Taip!
Štai ko abu turėtumėte gėdytis.
Gerai.
Tai mes jau paukščiukai.
Labas, čia tu.
Labas, kaip gyveni?
Kalbėsim apie orą?
Taip, gal. Nežinau.
Aš ketinau eiti į parduotuvę, nes mano teta
pamiršo esminį saldžiųjų bulvių patiekalo ingredientą.
Pamiršo bulves?
Ne, saldainius „Candy corn“.
Uoje, šlykštu. Argi jie ne sutirpsta?
Ne. Ji juos deda vėliau.
- Neskanu. - Tai jau tikrai.
Klausyk...
Derikai...
Klausyk, aš čia pamąsčiau.
Žinai, aš nepratusi prie gerų santykių, todėl...
sabotuoju juos.
Ir man tikrai reikia su tuo padirbėti.
Manau, geriausia bus pradėti nuo to,
ką turėjau padaryt prieš kelias savaites.
Taigi,
Derikai, tu rimtai esi nuostabus žmogus,
todėl noriu paklaust, gal persigalvosi ir ateisi pas mane vakarienės?
Galėtum kai ką atsinešti. Pavyzdžiui, pyragą ar ką.
Pyragas būtų pats tas.
Aš pamiršau pyragą.
Nežinau, Gabe.
Aš ėjau atvira širdimi, o tu užsivėrei nuo manęs.
Ir aš labai stengiuos nebeignoruoti įspėjamųjų ženklų.
Gal padarykim šitaip.
Tu dirbk su tuo, su kuo turi dirbti,
o kai susitvarkysi, paskambink man. Gerai?
Taip. Taip ir padarysiu.
Labai tikiuosi.
Smagios tau šventės.
Ir tau.
Ar nenuostabu, kai Padėkos dienai atvažiuoja sūnūs?
Mama!
Metju atidarė mano kambario duris, pabezdėjo ir uždarė.
Metju, nebezdėk į brolį!
Sakiau, mulki!
Taip. Stebuklingos akimirkos.
Žinai, kvailas jausmas. Turėčiau džiaugtis, jog jie čia,
bet aš liūdžiu, nes sekmadienį jie išvyks.
Visus metus ieškojau kažko.
Ir atsidūriau pradiniam taške.
Mieloji, jei kuo galiu padėti...
Mano mielas vyre, man viskas gerai.
Žinai, kartais šlifuojant akmenis mane apima melancholija.
Žinau.
Bet aš susitvarkysiu.
Juk pameni Veronikos žodžius.
„Kvėpuok per nosį“?
Ne, kitus.
„Velniop, tiesiog pašėlkime“.
Būtent.
Gali eiti.
Pirmyn.
Netikėtas svečias.
- Derekai. Labas. - Sveikas.
Prašom.
Tai kas naujo auklės temoje?
Problemėlė.
Kelė, kurią išsirinkom, negali pirmadieniais ir penktadieniais,
ir tai mums netinka.
Mes pasiūlėm jai papildomai 500 dol. už tas dvi dienas,
bet ji ėmė prašyt daugiau, nes pajuto, kad mums labai reikia.
Per daug kartų kartojau „prašau“.
Ne. Taip.
Penkis šimtus?
Atiduokit tas dvi dienas Liz, ir aš mokėsiu jums šešis.
- Pala, ką? - Absurdas.
Gerai. Septynis šimtus.
- Mes iš tavęs pinigų neimsim. - Ne?
Neimsim.
Tai leiskit jai ateit nemokamai.
Turėsite patikimą ir labai patyrusį auklę.
Ji pagerins jums gyvenimą.
Noriu pasakyt...
Nežinau. Ar labai keista, jei man patinka ši mintis?
Liz puikiai moka elgtis su vaikais.
- Taip. - Taip.
Be to, užmigus kūdikiui, ji ir namus galėtų aptvarkyti.
Šito nebus.
Matei?
Gerai, pakaks. Beveik apsimokėjo čia važiuoti.
- Yra tik dvi sąlygos. - Taip?
Pirma, nesakykit jai,
- kad tai buvo mano mintis. - Sutarta.
Antra, nors ji ateis tik dviem dienoms,
Liz norės vadovauti kitai auklei.
- Ne. - Tu to nežinai.
Regis, žinau.
Ei, svyruonėli.
Ar geras turi rankas?
Sekso prasme?
Kodėl to klausčiau?
Nežinau, todėl ir pats sutrikau.
Taip, turiu geras rankas, jei ką.
Puiku, visiems pasakysiu.
- Dėkoju. - Gaudyk.
Eina šikt.
Pagaliau gavau.
Čia tas, kurį radom tada kartu.
Aš tave myliu.
Ačiū, Liz.
Ar vis dar skauda širdį dėl Alisos?
Taip. Stoviu ir kaupiu drąsą.
Suprantu.
Džimi.
Drąsa nereiškia, kad nebijai.
Drąsa – kai negali ryžtis tam, ko bijai nesijausdamas kaip...
bet vis tiek tai darai, supranti?
Kažkas panašaus.
Aš irgi tave myliu.
Dabar eik sau.
Labas, čia aš. Važiuoju pas Gabę.
Mums reikia pakalbėti.
Labas, tėti.
Iki.
Ką tik palikau tau žinutę.
Girdėjau.
Samer sakė, kad išgelbėjai ją.
Gražus poelgis. Tipiška tau.
Taip.
Turiu tau kai ką pasakyti.
Tikriausiai derėjo tai padaryt seniai.
Tu neprivalai man nieko sakyti. Tikrai.
Man nesvarbu, kalbėsi tu su Luisu ar ne.
Neturėjau teisės tavęs to reikalauti.
Ir aš tave myliu.
Labai.
Velnias!
- Velnias! - Kas?
- Ar aš?
- Taip. - Nieko.
Dabar būtų taip lengva nesakyti to.
Tu neprivalai.
Manau, kad privalau.
Vaikeli, visi tėvai...
nori tikėti, kad ištikus rimtai bėdai,
jie oriai su ja susitvarkys.
Aš irgi maniau, kad esu toks.
Kad elgsiuosi kaip didvyris, supranti?
Kad didvyris būsiu tavo akyse.
O netapau tokiu.
Ir kai vėl pasirodė Luisas,
jis labai aiškiai man priminė tai,
kaip aš tave nuvyliau, kai tau manęs reikėjo labiausiai.
Žinai, mes su tavo mama nuolat sakydavome,
kad tu esi geriausia, kas mums nutiko.
Tai tikra tiesa.
Ji dar ištraukė iš manęs pažadą, kad aš nesusimausiu.
O aš susimoviau.
Aš susimoviau.
Alisa, tu tapai tokia, kokia esi,
šia nuostabia moterimi,
nepaisant manęs.
Ir aš niekaip to neatsikratau.
Neatsikratau minties, koks netikęs buvau tėvas.
Ir man dėl to labai gaila.
Ir man labai, labai gaila...
kad nesu geresnis.
Tu teisus. Tu susimovei.
Bet, tėti, pamiršti labai daug puikių dalykų.
Daugybę prisiminimų.
Mūsų kelionių, kai nešiojai mane ant pečių.
Kai kartu su manim laipiojai medžiais ir susitrenkei galvą.
Mokydamas mane važinėti riedlente
irgi susitrenkei galvą.
Tu mokei mane ispanų kalbos, nes mama nesugebėjo.
Jai puikiai sekėsi kalbos, bet su manimi jai trūko kantrybės,
o tu sėdėdavai su manim valandų valandas ir nė sykio nesusierzinai.
Soy... estoy berenjena, papá.
Tu pasakei: „Aš esu baklažanas.“
Aš nesakiau, kad išmokau.
Žinai, po mamos mirties, pačiu juodžiausiu metu,
vieną vakarą grįžau labai pavargusi po treniruotės
ir užmigau ant sofos.
O ryte pabudau savo kambaryje.
Net pačiu juodžiausiu savo laikotarpiu tu užnešei mane į viršų.
Ir iš to supratau, kad vis dar tau rūpiu.
Taigi, taip, gal trumpai ir buvai netikęs tėtis,
bet taip pat esi geriausias tėtis pasauly.
Ir man labai pasisekė, kad esi mano.
Hija mía, te quiero.
Eikš.
Dabar pasakei kai ką mielo ispaniškai?
Nes minėjau, kad nesuprantu tos kalbos.
Žinau. Keista, kodėl iš viso tai pasakiau.
Taip.
Aš nevėluosiu, blemba! Kad būtumėt čia po penkių minučių!
Vilai, sūneli.
Taip, mama.
Manai, kad tinkamai apsirengei Padėkos vakarienei?
O kas čia blogo?
Mūvi suplėšytais džinsais
ir atvirkščią kepuraitę lyg koks „mergišius“.
Ji teisi. Eik ir persimauk kelnes.
Ir padėk mano kepuraitę.
- Gerai. - Brangus Dieve.
- Sveiki, bičiuliai. - Labukas.
- Labas. - Ir ką reiškia
toks netikėtas vizitas?
Liz, paaiškėjo, kad Kelė gali dirbti aukle ne visomis dienomis.
O, ne.
Gal tai skambės beprotiškai,
bet ar tu per stebuklą nesutiktum ją pavaduot porą dienų per savaitę?
Jis jus įkalbėjo?
- Ne. - Jis tik užsiminė.
Taip.
Bet pinigų mes iš jo neimsim.
- Mielasis. - Nebent tu norėtum.
- Bičiuli, tu mane žudai. - Jėzau Kristau, blemba.
Aš nesuprantu, kodėl baudi save už tai, kad esi „tiesiog mama“.
Taip, esi puiki fotografė, vienintelė pasaulyje akmenų šlifuotoja,
bet tau juk patinka auginti vaikus.
Tas pašaukimas, kurio ieškojai?
Tai jis.
Tai yra tavo dovana.
Aš sutinku.
- Taip! - Taip.
Ačiū tau.
Aš turėsiu vadovauti kitai jūsų auklei.
- Mes jau jai pasakėme. - Gerai.
Labukas, tėvukai.
Samer, aš turėsiu vaiką.
Sveikinu.
Aš pati ką tik vos nepastojau.
O Dieve.
- Aš jam sakiau. Pridėjau prezervatyvų... - Nesakei.
- ...į visus kambario plyšius. - Reikia dėžės...
Ar keliaujam tiesiai į „In-N-Out“ užeigą, ar pirma suvarysi ožkas į aptvarą?
Gerai.
Tobula Padėkos šventė?
Suvalgysim po mėsainį, pažiūrėsim futbolą.
Pala, važiuoji ne į „In-N-Out“.
Kodėl tu pasipuošus? Ar aš vėl pagrobtas?
Liaukis, tu liūdėtum, jei nenuvyktume pas Gabę.
Tik porai valandų,
ir aš paėmiau tau vaistų, jei norėsi išgert jų prieš vakarienę.
Bet žiūrėk, aš netinkamai apsirengęs.
Švarkas bagažinėje.
Gelbėkite! Mane pagrobė!
- Dėl Dievo meilės, nusiramink. - Padėkit!
Jėzau.
Blogiausia Padėkos diena gyvenime.
- Kas vagia pupeles? - Aš.
- O Dieve. Kalakutas atrodo nuostabiai. - Ačiū.
- Eina šikt. - Surišau, išmarinavau
ir aptepiau apelsinų glazūra.
Gerai, per daug terminų.
Ar, žiūrėdama man į akis tvirtinsi, kad visa tai paruošei pati?
Tylėk, antraip išglazūruosiu tau sėdynę.
Nors skamba seksualiai,
- bet taip nėra. - Supratau.
Di, supjaustysi šį paukštį? Nes aš nemoku.
Tuojau, ponia.
Metas sužibėti Derekui.
- Iš kelio, ponios! - Jėzau Kristau.
- Nagi. Štai. - Gerai.
- Švarką. Nuvilk. - Ką?
Nesuprantu, ką darau, bet žinau, kad tai nebūtina.
Šis vaizdas sako, kad būtina.
O Dieve.
- Koks gražus. - Taip.
Ar po Akmens įžadų parodysi man
slaptą pasisveikinimą?
Jis gadina nuotaiką.
Tiesiog parodyk jam.
Nagi. Kartu su spragtelėjimu.
Siaubas!
Ramiau, Liz.
- Labas, Džule. - Labas, širdele.
Labas, Polai.
Aš čia ne savo valia.
Liaukis tai kartojęs. Tu čia su treningais.
Gali pasikasyt kiaušus, kai niekas nemato.
O man nerūpi, mato kas ar ne.
O tu, Judai.
Žinojai, kad ji mane pagrobs, ir nieko nesakei?
Bičiuli, jei tavęs čia nebūtų, nebūtų ir manęs.
Tik ta ranka nebeliesk sūrio.
Taigi, dėmesio.
Prieš vaišes trumpas skelbimas.
Taip, Liz?
Kodėl Alija su tavim buvo virtuvėje?
Viskas gerai, girdi?
Sveikinu visus. Šįvakar švenčiam bendrystę.
- Ne. - Aišku.
Todėl visi sudedam savo mobiliuosius
į šį krepšį, supratote?
- Metju, taip? - Taip.
- Kiek tau metų? - Dvidešimt treji.
- Dvidešimt ketveri. - Dvidešimt ketveri.
Eina šikt.
Aš gavau patį protingiausią.
Taip, paprašysiu telefoną dėti čia.
Sugautas.
- Brajanai. - Taip, kas yra?
Ką pasakiau. Bijau, jį teks atiduoti.
- Ką? - Taip.
Ne! Absurdas.
Negi visi esate tokios nuomonės apie mane?
Dėk į krepšį, blemba.
- Kam tau skelbimai? - Ieškau pirkti
tokio mielo suoliuko kaip tavo.
- Ačiū. Telefoną, blemba. - Gerai. Atleisk.
Taigi, metas prie stalo. Polai, gali pradėti?
Eime, po galais.
- Puiku. - Nagi, eime.
- Mes dviese paruošim desertą. - Žinau, bet...
- Pyragą. Gerai. - Taip, pažadu.
- Štai, nepasilieku. - Ačiū. Man jo nereikia.
- Gerai, ačiū. - Ačiū.
SU KALAKUTO DIENA!
TAVE IRGI, KAIP SMAGU! ČIA KALAKUTAS?
PANAŠUS
- Tavo eilė. Dėk. - Sekundę.
- Prašau. Myliu tave. - Ačiū. Myliu.
- Gali paduoti? - Taip.
Ačiū.
Kodėl jis liepė mums šiandien dirbti?
Atėjo gal vienas žmogus ir užsakė 50 sumuštinių su kalakutiena.
Taip.
Kada konkrečiai man ateiti?
Nes šis pudingas kepa konkretų laiką,
jei bent minutę perkeps, bus kaip akmuo.
Taip, dėl to...
Blemba.
Supranti, aš pasakiau savo draugams, kad pakviečiau tave, ir...
Tu man nesakei, kad vairuodamas girtas užmušei žmogų.
Taigi, dabar kažkaip nepatogu tave vestis.
Viskas gerai.
Man labai gaila, žmogau.
Viskas gerai.
Aš suprantu.
Mėšlas, žmogau.
Klausyk, Luisai, aš...
Tu eik, o aš...
Aš užrakinsiu.
Gerai.
Su Padėkos diena, žmogau.
Tave irgi.
Plojimai tam, kas gamino.
Šonui!
Taip ir maniau.
Ne.
Taigi, mūsų mamos šįvakar čia nėra,
bet norėčiau pasiūlyti jums jos mėgstamiausią tradiciją.
Visi iš eilės pasakykime, už ką esame dėkingi.
Kas nori pradėti?
Visų pirma, noriu padėkoti, kad taip svetingai priėmėte Chorchę,
bet, mama, privalai nusiraminti.
Pažvelk, koks jis mielas.
Aš negaliu to išjungti, bro.
Bet labiausiai norėčiau
padėkoti už tai, kad mes vėl kartu.
Man tai labai daug reiškia.
Aš irgi tave myliu, tėti.
Aš dėkingas už šeimą.
Aš irgi.
Tai jūs visi, bičiuliai.
Taip. Už savo vyrą.
Už savo žmoną.
Alio?
- Rimtai? - Kas per šūdas?
- Kas čia dabar? - Tiek to.
- Už mūsų sūnus irgi. - Taip.
Aš labai dėkinga už tai, kad ir mane pakvietėt.
Ji pasakė mano žodžius.
Rimtai, esu dėkingas, kad mane pakvietėte.
Aš esu dėkinga už seserį.
Už naują savo simpatišką kambario draugą.
Už tai, kad per kitą Padėkos dieną abu būsim tėveliai.
Už...
Tai, kad Polas suvalgė tą kalakuto kulšį.
Už tai, kad esu čia, o ne sumautuose lošimų namuose.
Gerai.
Mano eilė.
Eilė kam?
Sveiki. Atleiskite už vėlavimą.
Nieko tokio. Aš galvojau, už ką čia man padėkoti.
Ką nors sugalvosi.
Kadangi prašei ateiti ne tuščiomis,
atėjau su tavo mama.
- Šūdas. Čia ne mano mama. - O Dieve.
- Ne. - Pakvietei nepažįstamą moterį?
Ne, kokią dar nepažįstamą moterį? Čia mano teta.
- Po galais. - Negalėjau jos palikti.
Štai tavo mama.
Atnešiau pyragą.
Ačiū. Kaip miela.
Kokį pyragą?
Obuolių.
- Kokių obuolių? - Mielasis.
Keleivių dėmesiui,
Atvyksta traukinys, vykstantis į Junion stotį.
Prašome stovėti už geltonos linijos, kol traukinys visiškai sustos.
Dėkojame.
LABAS, AŠ TRAUKINIŲ STOTY. TU NETOLI?
LABAI REIKIA DRAUGO
- Pala. Paragauk šito. - O Dieve.
Labai skanu.
- Gerai tu čia. - Stengiuosi.
Aš nepadėkojau.
Aš dar nepadėkojau.
Aš dar nepasisakiau.
Daugelis jūsų žinot, kad esu čia prieš savo valią.
Man nepatinka būti dėmesio centre.
- Netiesa. - Abejoju.
Kada aš nekontroliuoju padėties.
Kaip nekontroliavau savo atvykimo čia
ir kaip nekontroliuoju šito.
Neišgėriau vaistų, nes...
noriu pataupyti juos tam metui, kai man jų labai reikės.
Ne tam, kad pasislėpčiau nuo jūsų.
Kartais negaliu susiturėti ir imu savęs gailėtis.
Suprantat, aš toks vargšas su savo...
ligotu silpnu kūnu.
Bet apsidairau aplink ir...
ir ištariu sau...
„Man pasisekė.
Man labai pasisekė.“
Nežinau, ar dar ilgai galėsiu...
su jumis dirbti, bendrauti, juoktis.
Toliau bus vis sunkiau.
Bet aš žinau, kad ištversiu,
dėl visų jūsų, kurie čia esate.
Ir už tai aš esu dėkingas.
Nes mes galime ištverti viską,
jei šalia yra tie, į kuriuos galime atsiremti.
Aš remiuosi į jus. Aš remiuosi į jus.
Ne.
Apsikeičiam.
Myliu tave.
Polai, susipažink su mano sūnumis.
Taip.
Ačiū.
Taip, žinoma.
Labas, žmogau.
Paaiškėjo, kad mano duktė labiau priklausoma nuo telefono nei maniau.
Jie buvo krepšyje. Ilga istorija.
Kodėl tu čia?
Manau, kad aš čia dėl jos. Dėl Alisos.
Ir dar dėl Tijos.
O labiausiai dėl savęs.
Na ir siaubingi buvo šie dveji metai.
Taip.
Ką pasakysi apie ją? Ką ji dirba?
Akivaizdu, kad mokytoja.
Ką tik suprato, kad pamiršo kai ką svarbaus.
Rašė testą. Nebuvo Nr. 2 pieštukų.
- Košmaras. - Ir tai nutiko ne pirmą kartą.
O tas tipas? Susimąstęs roko žvaigždė.
Ne, aš jį pažįstu. Jis samdomas žudikas.
JEIGU JUMS AR JŪSŲ PAŽĮSTAMAM ŽMOGUI REIKIA PAGALBOS,
APSILANKYKITE APPLE.COM/HERETOHELP.
Išvertė Egidija Namavičė